П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/27625/25 
Головуючий у 1-й інстанції: Черноліхов Сергій Вікторович 
Суддя-доповідач: Моніч Б.С. 
08 липня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Моніча Б.С. 
суддів: Гонтарука В. М.  Білої Л.М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Волинської митниці про визнання протиправними рішення та картки відмови, зообов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів №UA205140/2025/000284/2 від 29.10.2025 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2025/002643 від 29.10.2025.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем подано до митниці митну декларацію для митного оформлення імпорту товарів. На підтвердження обґрунтованості заявленої митної вартості товару за ціною договору разом з митною декларацією декларант надав необхідні і достатні документи, які підтверджують підстави придбання товару, його кількісні та якісні характеристики, цінове та вартісне обґрунтування. При цьому, жодних доказів щодо наявності у поданих декларантом документах певних розбіжностей, наявних ознак підробки або відсутності всіх відомостей відповідач не надав.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 12.03.2026 позов задоволено.
Визнано протиправними та скасовано рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів №UA205140/2025/000284/2 від 29.10.2025 та картку відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2025/002643 від 29.10.2025.
Стягнуто на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці сплачений судовий збір у розмірі 14517,20 грн і 4000, 00 грн витрат на правничу допомогу.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судом встановлено, що 08.08.2025 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Покупець) і LAD Laweketal Agrar-Dienstleistungs GmbH (Німеччина) (Постачальник) укладено контракт № 2025/043, предметом якого є визначений товар із найменуванням, зазначеним у специфікаціях. Поставка здійснюється відповідно до замовлення Покупця. Кожне замовлення укладається у формі Специфікації. Валютою розрахунків є Євро. Оплата товару повинна здійснюватися на умовах попередньої оплати.
Відповідно до Специфікації № 2 до Контракту № 2025/043 від 08.08.2025, товар – Б/в трактор John Deere 8400R, 2020 року випуску, ціна 156800,00 Євро. Умови поставки – FCA 06295 Hedersleben. Ціна включає вартість навантаження та всі митні формальності.
29.10.2025 позивач подав митну декларацію №25UA205140067345U1 для ввезення вказаного товару разом з:
- рахунок-фактура (інвойс) №AR250135 від 23.10.2025 року;
- автотранспортна накладна 14101 від 24.10.2025 року;
- декларація про походження товару AR250135 від 23.10.2025 року;
- банківський платіжний документ, що підтверджує вартість товару №908 від 14.10.2025 року;
- рахунок-фактура про надання транспортно-експедиторських послуг TR2500159 від 27.10.2025 року;
- документ, що підтверджує вартість перевезення товару №29102025-2 від 29.10.2025 року;
- зовнішньоекономічний контракт №2025/043 від 08.08.2025 року;
- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) Специфікація №2 від 08.08.2025 року;
- заявка на перевезення №158 від 22.10.2025 року;
- договір (контракт) на перевезення №2024/032 від 27.03.2024 року;
- копія митної декларації країни відправлення №25PL301010002Х5МВ0 від 28.10.2025 року.
Незважаючи на надані документи та не погодившись з митною вартістю, визначеною позивачем, 29.10.2025 Волинською митницею було винесено рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2025/000284/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2025/002643 від 29.10.2025.
21.11.2025 позивачем було направлено до відповідача звернення про надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару за основним методом.
27.11.2025 відповідач листом за №7.3-2/15-02/14/13654 повідомив про відсутність підстав скасувати рішення про коригування митної вартості.
Позивач, не погоджуючись із такими рішенням і карткою, вважаючи їх протиправними, звернувся до суду з даним позовом.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що митний орган не довів, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, та не надані достатні докази, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за ціною договору. Сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях. 
Суд дійшов висновку, що використані декларантом відомості підтверджені документально та визначені кількісно; їх достовірність не спростована відомостями від компетентних органів інших країн щодо не підтвердження обставин відчуження позивачу продавцем-нерезидентом товару, або що видані позивачу документи є фіктивними, недійсними. Митний орган належно не обґрунтував своє рішення про коригування митної вартості товару та не вказав, чому документи, надані декларантом згідно з переліком, передбаченим статтею 53 МК України, унеможливлюють застосування першого (основного) методу визначення митної вартості товару.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що під час перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товару встановлено, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України за МД №25UA205140067345U1 від 29.10.2025 року, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності.
Ненадання декларантом витребуваних контролюючим органом документів є підставою для коригування митної вартості, адже подані документи є недостатніми та такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнівів щодо достовірності наданої декларантом інформації та унеможливлюють перевірку заявлених витрат.
Відповідно до ч.3 ст.58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Вважає, що рішення про коригування митної вартості №UA205140/2025/000284/2 від 29.10.2025 року є таким, що прийняте у повній відповідності до вимог чинного законодавства, а тому є законним та обґрунтованим.
З огляду на предмет спору, обсяг наданих послуг адвокатом, виходячи з критеріїв розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу, вважаємо, що розмір витрат на професійну правову допомогу у сумі 4 000,00 грн. є завищеним та підлягає зменшенню.
Також відповідач звертає увагу суду на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 27.08.2024 року у справі №120/15468/23, а саме: що розрахунок судового збору у випадку оскарження рішення про коригування митної вартості разом з карткою відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення має здійснюватися виходячи лише з розміру різниці між митною вартістю, що була розрахована позивачем, та митною вартістю, що була визначена оскаржуваними рішеннями.
Зазначає, що різниця між сумами митних платежів відповідно до МД №25UA205140067561U9 від 29.10.2025 становить – 349 509,86 грн. 1 відсоток від ціни даного позову (349 509,86 грн.) становить – 3495,10 грн., тобто більше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та менше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тому, сума судового збору при поданні позовної заяви з урахуванням вищевказаної позиції Верховного Суду мала б становити – 2796 грн. 08 коп. (3495,10 *0,8), а не 14 517,20 грн.
Позивач в межах встановленого судом строку не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, що в силу вимог ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як передбачено ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Приписами статей 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
За змістом частини першої статті 51, частини першою статті 52 Митного кодексу України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Частиною другою статті 52 Митного кодексу України визначено, що декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Згідно з частинами першою, другою статті 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.
За приписами статті 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Частиною п`ятою статті 54 Митного кодексу України передбачено право митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Згідно з частиною першою статті 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Частинами другою та третьою статті 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Отже, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Зі змісту розділу ІІІ (Митна вартість товарів та методи її визначення) МК України вбачається, що в аспекті реалізації процедур з визначення митної вартості товарів, ключову роль відіграє принцип обґрунтованості.
Так, зокрема, митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при: а) встановлені належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б) встановлені достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів.
Отже, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які саме документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
При цьому, рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
Як встановлено судом, під час здійснення контролю митної вартості за митною декларацією №25UA205140067345U1 відповідач дійшов висновку, що надані до митного оформлення документи не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, що обраний позивачем. Також митним органом було вказано, що надані документи містять розбіжності.
У спірному рішенні вказано, що:
- відповідно графи 23 автотранспортної накладної від 24.10.2025 N 24101 перевізником товару є FTH «EM-TRANS» KINGA ROGOWSKA, що суперечить перевізнику, зазначеному в рахунку від 27.10.2025 N? TR2500159 - FORKLIT GROUP. Дане свідчить про наявність іншої особи, яка була залучена до поставки товару: відсутність прозорого ланцюжкового постачання свідчить про заявлення до митного оформлення неправдивих відомостей щодо маршруту постачання товару, сум та суб`єктів надання транспортних послуг.
Для підтвердження заявлених транспортних витрат по рахунку від 27.10.2025 N TR2500159 не надано банківських платіжних документів, що підтверджують факт оплати транспортних послуг-згідно графи 4 ЦМР завантаження товару відбулось в місті Hedersleben, місцем розвантаження товару зазначено Житомир (Україна), проте інформації щодо повного маршруту постачання та загальних сум витрат від місця завантаження до місця поставки товару не надано. Для підтвердження заявлених витрат не подано жодних документів, щоб здійснити перевірку числового розрахунку за статтями витрат.
Довідка від 29.10.2025 N 29102025-2 також не містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру ( вагу) товару за 1 кілометр маршруту, що відповідно до Наказу Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року N 599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» є обов`язковою інформацією для підтвердження транспортних витрат, якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу-в специфікації від 08.08.2025 N 2 вказано, що до ціни товару включають вартість навантаження, проте дане твердження суперечить графі 9 заявки на перевезення від 22.10.2025 N 158, де витрати зі здійснення розвантажувально-навантажувальних робіт входять у вартість фрахту, які надає постачальник FORKLIT GROUP.
Зобов`язання Продавця з організації та сплати витрат навантажувально-розвантажувальних робіт також не зазначені в зовнішньоекономічному договорі (контракті) від 08.08.2025 N 2025/043. В рахунку від 27.10.2025 N TR2500159 серед опису товару або послуг наявна інформація про надання 2-ох видів послуг: транспортна послуга та експедиційні послуги. Інформації щодо сум витрат на навантажувально-розвантажувальні послуги та суб`єктів надання таких послуг не подано до митного оформлення, а в графі 21 ДМВ відсутні дані витрати, що свідчить про не включення таких витрат до митної вартості товару.
- відповідно графи 15 МД країною відправлення товару є Німеччина, проте до митного оформлення надано копію митної декларації країни відправлення від 28.10.2025 N 25PL301010002X5MB0, країною експорту якого є Польща;
- згідно пункту 4.1 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 08.08.2025 N 2025/043 протягом 24 годин від дати відвантаження Товару зі складу Постачальника, Постачальник повинен відправити інвойс та специфікацію. Згідно гр.4 ЦМР датою відвантаження товару є 24.10.2025. В цей час поданий інвойс N?AR250135 датується 23.10.2025, проте специфікація N 2, наявна в 44 графі МД підписана 08.08.2025, що передує даті відвантаження товару, відповідно заявки на перевезення від 22.10.2025 N158 (далі - Заявка) та рахунку 27.10.2025 N TR2500159 FORKLIT GROUP надано послуги з транспортування від місця завантаження товару - Hedersleben (Німеччина) до місця розвантаження товару Zyrzyn (Польща). Зазначений номер машини КТА2778К/ НОМЕР_1 . Подальше транспортування від місця Zyrzyn (Польща) до кордону України, згідно довідки про транспортні витрати від 29.10.2025 N 29102025-2, здійснено ОСОБА_1 . Інформації щодо додаткових витрат, серед яких є розвантажувальні та навантажувальні витрати, які були здійснені на автомобіль AM9508HI / НОМЕР_2 не надано. В довідці від 29.10.2025 N 29102025-2 вказано, що навантажувально-розвантажувальні роботи включені у вартість товару, що не відповідає дійсності, адже в товаросупровідних документах виявлено надавачів транспортних послуг в кількості 3 (три) штуки, а саме: FTH «EM-TRANS» KINGA ROGOWSKA, FORKLIT GROUP та Томчук А.М. В ланцюзі поставки товару ОСОБА_1 є останнім перевізником, який організовує послугу, а отже відношення до вартості товару та інформації чи включено до вартості товару навантажувально-розвантажувальні роботи, як перевізник, не може мати; - в графі 9 Заявки вказані витрати з вартості зберігання на складі, що свідчить про те, що витрати за зберігання на складі були сплачені покупцем (імпортером), проте інформації щодо вартості складських витрат не надано.
Під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості було встановлено, що декларантом заявлено митну вартість самостійно. Згідно ст.54 МКУ митниця під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару зобов`язана здійснювати контроль заявленої декларантом митної вартості товару шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеною особою документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. У зв`язку з тим, що документи подані для підтвердження митної вартості товарів не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а також містять розбіжності було запропоновано згідно ст.53 та ст.54 МКУ в 10-ти денний термін надати:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) транспортні (перевізні) документи;
6) каталоги, специфікації;
7) банківські платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортних послуг:
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.
Декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару на вимогу митниці надано:
1) калькуляцію від 29.10.2025 N 29102025-2/1;
2) лист від 29.10.2025 N 2910-03.
Переліку запитуваних митницею документів не надано, листом від 29.10.2025 N 2910-04 повідомлено про відсутність інших додаткових документів.
Документального підтвердження для здійснення числового розрахунку понесених транспортних витрат (чеків, квитанцій, бухгалтерських документів тощо), згідно калькуляції транспортних витрат від 29.10.2025 N 29102025-2/1 не подано до митного оформлення. Неподання транспортної документації (в. т. для підтвердження фактично понесених витрат на транспортування товарів) позбавляє митний орган перевірити достовірність декларування витрат на транспортування, що відповідно до ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України є складовою митної вартості.
У вищезазначеному документі вказано: «Навантажувально-розвантажувальні роботи включені у вартість товару». В ланцюзі поставки товару ОСОБА_1 є останнім перевізником, який організовує послугу з Польщі до кордону України, а отже вартість товару визначається постачальником, а не перевізником. Третя сторона (перевізник) не бере участь в ціноутворенні вартості товару, тому таке зазначення в калькуляції та довідці транспортних витрат є безпідставним та не може відповідати дійсності.
Митну вартість товарів визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 Митного кодексу України, згідно раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях, а саме: товар 1 - на рівні 181500 євро/од за ЕМД від 20.01.2025 N UA408040/2025/000364. 3а основу для коригування митної вартості взято вартість товару "Трактор колісний для сільськогосподарських робіт, що був у користуванні, марка JOHN DEERE, модель 8400R, рік випуску 2020".
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги щодо непідтвердження позивачем транспортної складової митної вартості товару, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про їх безпідставність.
Відповідно до пункту 6 частини другої статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Розділом ІІІ Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599, визначено, що для підтвердження транспортних витрат декларантом можуть подаватися, зокрема, рахунок-фактура (акт виконаних робіт) від виконавця транспортно-експедиторських послуг, банківські та платіжні документи щодо їх оплати, а у разі перевезення власним транспортним засобом - калькуляція транспортних витрат із зазначенням маршруту перевезення, його протяжності та інших відомостей.
Разом із тим наведені Правила не встановлюють вичерпного переліку документів, якими можуть підтверджуватися транспортні витрати, а лише визначають можливі документи, що можуть бути подані декларантом. Відтак саме по собі ненадання окремого документа не може бути достатньою підставою для невизнання заявленої митної вартості за умови, якщо подані документи у своїй сукупності містять необхідні відомості для підтвердження числового значення відповідної складової митної вартості.
Як убачається з матеріалів справи, між позивачем та компанією Forklift Group Sp.z.o.o. укладено договір №2024/032 від 27.03.2024 про надання транспортно-експедиторських послуг, відповідно до якого виконавець здійснює організацію міжнародних перевезень вантажів автомобільним транспортом, а вартість конкретного перевезення визначається заявкою.
На виконання зазначеного договору сторонами оформлено заявку на перевезення №158 від 22.10.2025, відповідно до якої вартість перевезення становила 1550 євро. Така ж сума зазначена у рахунку Forklift Group Sp.z.o.o. №TR2500159 від 27.10.2025 та в подальшому підтверджена платіжною інструкцією №490 від 06.11.2025.
Доводи митного органу про існування розбіжностей у зв`язку із зазначенням у міжнародній товарно-транспортній накладній (CMR) перевізника FTH «EM-TRANS» KINGA ROGOWSKA не спростовують достовірності поданих документів.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідно до статті 932 Цивільного кодексу України експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб, залишаючись при цьому відповідальним перед клієнтом за належне виконання договору транспортного експедирування. Укладений між сторонами договір транспортно-експедиторських послуг також не містить заборони на залучення виконавцем третіх осіб до здійснення перевезення.
Отже, зазначення у CMR безпосереднього перевізника свідчить лише про виконання експедитором своїх договірних зобов`язань шляхом залучення іншого перевізника та саме по собі не підтверджує ані недостовірність заявлених транспортних витрат, ані виникнення у покупця будь-яких додаткових витрат, які не були враховані при визначенні митної вартості.
Крім того, матеріалами справи підтверджується, що умовами договору транспортно-експедиторських послуг сторони погодили відтермінування оплати протягом 30 банківських днів після підписання відповідних документів, тобто станом на дату митного оформлення товару строк виконання грошового зобов`язання ще не настав.
За таких обставин відсутність на момент митного оформлення банківського документа про оплату транспортних послуг не може свідчити про непідтвердження транспортної складової митної вартості, оскільки обов`язок щодо здійснення такої оплати ще не виник.
Також колегія суддів враховує, що позивачем було подано довідку про транспортні витрати від 29.10.2025 №29102025-2 та калькуляцію транспортних витрат №29102025-2/1 від 29.10.2025, які містять відомості про маршрут перевезення, транспортний засіб, водія, протяжність маршруту, вартість перевезення та інші необхідні відомості, що у своїй сукупності дозволяли митному органу перевірити правильність визначення відповідної складової митної вартості.
З огляду на наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем було належним чином підтверджено транспортні витрати, які включені до митної вартості товару, а тому наведені митним органом обставини не можуть свідчити про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.
Не заслуговують на увагу й доводи апелянта щодо того, що у графі 15 митної декларації країною відправлення зазначено Німеччину, тоді як до митного оформлення подано копію митної декларації країни відправлення, оформленої митними органами Польщі.
Колегія суддів зазначає, що митна декларація країни відправлення не належить до переліку документів, визначених частиною другою статті 53 Митного кодексу України, які підтверджують митну вартість товару. Такий документ може бути поданий декларантом добровільно або на письмову вимогу митного органу за наявності передбачених законом підстав.
Водночас зазначений документ підтверджує виключно факт проходження митного оформлення товару в державі експорту та не містить відомостей, які визначають або підтверджують числові значення складових митної вартості товару. Відтак сам по собі факт оформлення експортної митної декларації в Польщі не може свідчити про недостовірність заявленої митної вартості чи бути самостійною підставою для відмови у застосуванні першого методу її визначення.
Оцінюючи правомірність застосування відповідачем резервного методу визначення митної вартості, колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції.
Як убачається зі змісту оскаржуваного рішення, за основу для визначення митної вартості митним органом було взято відомості митної декларації від 20.01.2025 №UA408040/2025/000364.
Однак сама лише наявність інформації про митне оформлення іншого товару за вищою митною вартістю не може свідчити про заниження митної вартості товару, ввезеного позивачем.
Вказана митна декларація не містить відомостей щодо умов поставки, комерційних умов укладення договору, технічного стану товару, його комплектації, фактичного напрацювання, інших індивідуальних характеристик, які безпосередньо впливають на рівень митної вартості. Також відповідачем не здійснено належного порівняльного аналізу характеристик товару, що імпортувався позивачем, із характеристиками товару, митну вартість якого використано як джерело інформації.
За відсутності такого аналізу митний орган фактично обмежився лише посиланням на наявність у власних інформаційних базах відомостей про інше митне оформлення, що не відповідає вимогам статей 57, 58 та 64 Митного кодексу України.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №814/2659/16, від 21.08.2018 у справі №804/7845/17 та від 07.12.2018 у справі №809/4367/15.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що під час митного оформлення позивачем було подано повний комплекс документів, які у своїй сукупності підтверджували числові значення складових митної вартості товару та давали можливість визначити її за основним методом - за ціною договору.
Відповідач, всупереч вимогам статей 53, 54 та 58 Митного кодексу України, не довів наявності об`єктивних і належним чином підтверджених обставин, які б виключали можливість застосування першого методу визначення митної вартості, не обґрунтував, які саме відомості залишилися непідтвердженими та чому подані документи не дозволяли перевірити заявлену митну вартість.
Фактично доводи митного органу ґрунтуються на припущеннях щодо можливих розбіжностей у документах, а не на достовірних доказах подання декларантом неповних чи недостовірних відомостей.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів №UA205140/2025/000284/2 від 29.10.2025 та картка відмови в прийнятті митної декларації №UA205140/2025/002643 від 29.10.2025 прийняті без належного правового та фактичного обґрунтування, а тому є протиправними.
Щодо розподілу судових витрат понесених позивачем на правову допомогу колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з частиною 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Зазначені вимоги кореспондуються з положеннями частини 3 статті 143 КАС України, якими передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Відповідно до частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Згідно з положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз вказаних норм свідчить, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалено рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України(заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 02.09.2020 року у справі №826/4959/16 вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися у тому числі через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.
Беручи до уваги предмет спору, складність справи та обсяг адвокатських послуг, що був необхідним для захисту інтересів позивача в суді у зв`язку з розглядом цієї справи, колегія суддів вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката, відшкодований судом першої інстанції на користь позивача в розмірі 4000,00 грн співмірний із складністю справи та наданими послугами та відповідає вимогам розумності та справедливості.
Разом з тим, погоджуючись з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, судова колегія вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо надмірно стягнутого на користь позивача судового збору.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, за наслідками розгляду справи судом першої інстанції стягнуто на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 14517,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці.
З матеріалів справи встановлено, що позивачем за подання даної позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 14517,20 грн згідно платіжних інструкцій №28595 від 04.12.2025 №28438, від 04.12.2025 №28439, від 12.12.2025 року №28595.
Перевіряючи правильність вирішення судом першої інстанції питання щодо розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає таке.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей та базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (стаття 49 Митного кодексу України).
Відповідно до статті 50 Митного кодексу України відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Згідно із частиною першою статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування митної вартості товарів приймається митним органом у разі встановлення неповних чи недостовірних відомостей щодо заявленої митної вартості.
Відповідно до підпункту 4 частини першої статті 266 та пункту 1 частини першої статті 279 Митного кодексу України митна вартість товарів є базою для нарахування митних платежів.
Крім того, згідно з підпунктом «в» пункту 185.1 статті 185 та пунктом 190.1 статті 190 Податкового кодексу України митна вартість товарів є також базою оподаткування податком на додану вартість при ввезенні товарів на митну територію України.
Таким чином, рішення про коригування митної вартості товарів саме по собі безпосередньо не впливає на майновий стан декларанта. Майновий інтерес особи у такій категорії спорів становить сума митних платежів, яку вона зобов`язана додатково сплатити внаслідок прийняття такого рішення.
Саме такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16.03.2020 у справі №1.380.2019.001962 та від 09.12.2020 у справі №821/3875/15-а, відповідно до яких при оскарженні рішення про коригування митної вартості товарів ціною позову у розумінні підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» є різниця митних платежів, що підлягали сплаті виходячи із митної вартості, визначеної декларантом, та митної вартості, визначеної митним органом в оскаржуваному рішенні.
Предметом оскарження у даній справі є рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів.
Як убачається з матеріалів справи, внаслідок прийняття зазначеного рішення митним органом було визначено додаткові до сплати митні платежі, а саме: ввізне мито (код платежу 020) – 109221 грн 83 коп.; податок на додану вартість (код платежу 028) – 240288 грн 03 коп.
Таким чином, загальна різниця митних платежів, визначених декларантом та митним органом, становить 349509 грн 86 коп. (109221,83 грн + 240288,03 грн), що відповідно до наведеного правового висновку Верховного Суду є ціною позову у цій справі, з якої підлягає обчисленню судовий збір.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти справляння та розміри ставок судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».
Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 цього Закону за подання фізичною особою-підприємцем до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено, що з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3028 грн.
При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір").
Оскільки позов у даній справі подано фізичною особою-підприємцем у 2025 році в електронній формі та він містить вимогу майнового характеру, належний до сплати судовий збір за звернення до суду першої інстанції становив 2796 грн 08 коп.
Разом із тим суд першої інстанції, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, стягнув з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 14517 грн 20 коп., неправильно визначивши розмір судового збору, який підлягав сплаті при зверненні з даним позовом до суду.
Отже стягненню на користь позивача з Волинської митниці підлягає сплачений ним судовий збір у сумі 2796,08 грн, а решта суми сплаченого позивачем судового збору є надмірно сплаченою і може бути повернута судом першої інстанції за заявою позивача.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги відповідача та зміни рішення суду першої інстанції в частині визначеної суми судового збору, яка підлягає стягненню на користь позивача.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ
У відповідності з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції шляхом визначення розміру судового збору, яка підлягає стягненню на користь позивача з Волинської митниці 2796,08 грн. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Волинської митниці задовольнити частково.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 березня 2026 року змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини у наступній редакції: "Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці сплачений судовий збір у розмірі 2796,08 грн і 4000,00 грн витрат на правничу допомогу".
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.  

Головуючий	 		Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Гонтарук В. М.    Біла Л.М.