Справа № 350/1133/26
Номер провадження 2/350/927/2026

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2026 року       селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Пулика М.В.,
секретаря судового засідання Юречко Т.Б., 

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу -

установив:
Стислий виклад позицій сторін:
ОСОБА_1 звернувся до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області із позовною заявою до ОСОБА_3 , у якій просить розірвати шлюб, зареєстрований між ним та відповідачкою 10 липня 1994 року виконавчим комітетом Сваричівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області, за актовим записом № 12.
В основу позовних вимог позивач зіслався на те, що перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя сторони мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є повнолітньою, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є неповнолітньою.
Позивач зазначає, що після певного часу спільного життя сімейні відносини між сторонами погіршилися. Причиною цього стали різні характери, життєві інтереси та погляди на життя, відсутність взаємної поваги й любові. Крім того, відповідачка часто виїжджає за кордон, у зв`язку з чим сторони тривалий час проживають окремо, рідко бачаться та фактично припинили підтримувати сімейні стосунки. На даний час шлюбні відносини між ними існують лише формально.
Позивач вважає, що сім`я остаточно розпалася, подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливими і суперечили б інтересам сторін, у зв`язку з чим просить позов задовольнити та розірвати шлюб.
27 липня 2026 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, у якій, крім вимоги про розірвання шлюбу, просив після його розірвання залишити неповнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживати разом із ним. На обґрунтування зазначив, що донька виявила бажання проживати з батьком, відповідачка проти цього не заперечує, а таке вирішення питання відповідатиме найкращим інтересам дитини.
Сторони у судове засідання не прибули.
Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:
Ухвалою судді Рожнятівського районного суду від 15.07.2026 відкрито провадження в справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
29.07.2026 до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від позивача поступила заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримав.
29.07.2026 до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від відповідачки поступила заява, в якій вказала що позов про розірвання шлюбу визнає, просить справу розглянути у її відсутності. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дотримуючись вимог вищезазначених норм процесуального закону, розгляд справи проводиться у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом на підставі письмових доказів, наявних в матеріалах справи.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:
Відповідно до Свідоцтва про шлюб сторони зареєстрували шлюб 10 липня 1994 року у виконавчому комітеті Сваричівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області, про що складено актовий запис № 12 (а.с. 8).
Копією свідоцтва про народження підтверджено, що від спільного подружнього життя сторони мають дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є неповнолітньою (а.с. 7).
Між сторонами виник спір щодо розірвання шлюбу, який вони, враховуючи наявність неповнолітньої дитини, не можуть розірвати в позасудовому порядку. Крім того, після подання позивачем заяви про збільшення позовних вимог між сторонами виник спір щодо визначення місця проживання їхньої неповнолітньої доньки ОСОБА_6 .
ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування:
проаналізувавши матеріали цивільної справи, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити з таких підстав.
Відповідно до ст.ст. 1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою ст. 15, частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.
Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.
Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Стаття 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
З матеріалів справи встановлено, що між сторонами по справі склалися такі стосунки, які призвели до припинення між ними сімейних відносин, розпаду їх сім`ї. Позивач не бажає зберегти сім`ю, оскільки вони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного побуту, їх сім`я розпалася, шлюб існує формально. Збереження шлюбу суперечило б його інтересам, у зв`язку з чим він просить розірвати шлюб із відповідачкою.
Суд вважає, що оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в задоволенні такої вимоги буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.
Небажання відповідачки зберегти шлюб на думку суду підтверджується її заявою про не заперечення щодо позовних вимог.
Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до переконання, що збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін у цій справі, а тому шлюб між ними необхідно розірвати.
Вирішуючи вимогу позивача про залишення після розірвання шлюбу неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на проживанні разом із батьком, суд виходить із такого.
Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно зі статтею 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин здійснюється з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, а також на засадах справедливості, добросовісності та розумності.
Відповідно до частини першої статті 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою та чи проживають спільно. Розірвання шлюбу між батьками або проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від виконання обов`язків щодо дитини.
Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 12 Конвенції про права дитини передбачено право дитини, здатної сформулювати власні погляди, вільно висловлювати їх з усіх питань, що її стосуються, причому таким поглядам має приділятися належна увага відповідно до віку та зрілості дитини.
Частиною другою статті 29 Цивільного кодексу України встановлено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, установлених законом.
Водночас частини друга статті 160 та перша статті 161 Сімейного кодексу України регулюють питання визначення місця проживання дітей, які не досягли чотирнадцятирічного віку, або у випадку виникнення між батьками спору щодо місця проживання малолітньої дитини.
Як встановлено судом, ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому на час розгляду справи досягла шістнадцятирічного віку та відповідно до вимог частини другої статті 29 Цивільного кодексу України має право самостійно визначати своє місце проживання.
Із заяви позивача про збільшення позовних вимог убачається, що донька висловила бажання проживати разом із батьком. Позивач також зазначив, що відповідачка проти цього не заперечує. Матеріали справи не містять будь-яких доказів існування між сторонами спору щодо проживання доньки або того, що її волевиявлення не є добровільним.
Верховний Суд у постанові від 18 липня 2022 року у справі № 405/4659/21 (провадження № 61-5775св22) зазначив, що за відсутності між батьками спору щодо місця проживання дитини суд під час розгляду справи про розірвання шлюбу може залишити дитину проживати разом з одним із батьків. При цьому зазначення у рішенні суду про те, з ким після розірвання шлюбу залишається проживати дитина, не є вирішенням спору про визначення місця її проживання, оскільки суд лише констатує, з ким фактично залишається проживати дитина після припинення сімейних відносин між батьками, не визначаючи та не змінюючи її місця проживання. Таке судове рішення не перешкоджає розгляду спору про визначення місця проживання дитини та не має преюдиційного характеру. 
Отже, враховуючи відсутність спору між батьками щодо проживання доньки, досягнення нею чотирнадцятирічного віку, наявність у неї права самостійно визначати своє місце проживання та її бажання проживати разом із батьком, суд доходить висновку, що після розірвання шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишається проживати разом із батьком - ОСОБА_1 , що без сумніву, є її правом.
При цьому суд звертає увагу, що проживання дитини разом із батьком не позбавляє матір права та обов`язку брати участь у її вихованні, спілкуванні, матеріальному забезпеченні.
V. Розподіл судових витрат.
Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 141 ЦПК України.
На підставі ст.ст.110, 112 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 259, 263 - 265, 268, 273, 280-283, 284 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.
Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 10 липня 1994 року виконавчим комітетом Сваричівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області, актовий запис № 12.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: