Справа № 127/7041/26
Провадження № 2/127/2039/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2026 року | м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Іщук Т. П.,
за участі секретарі судового засідання Коваленко Д. І.,
представника позивача – адвоката Близнюка І. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за інвестиційним договором,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за інвестиційним договором. Свої вимоги, з урахуванням уточнення, мотивує тим, що 17 травня 2025 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений інвестиційний договір. Даний договір був підписаний обома сторонами за допомогою кваліфікованих електронних підписів. За умовами договору відповідач як управитель бере на себе обов`язки щодо прийняття в управління цифрових активів та керування ними протягом встановленого терміну договору, здійснюючи торгові операції спекулятивного характеру на біржових ринках з метою отримання прибутку на користь інвестора через високу курсову волатильність протягом короткого тимчасового проміжку. Для отримання прибутку на біржовому ринку цифрові активи інвестора передаються на криптовалютний гаманець управителя. USDT – криптовалютний токен, випущений компанією Tether Limited, усі токени Tether USDT прив`язані у співвідношенні 1 до 1 з відповідною фіатною/реальною валютою (долар США) та 100% забезпечені резервами Tether. За умовами договору сума вкладу становила 30000,00 USDT, що є еквівалентом 30000,00 доларів США, строком на 12 місяців. Також інвестор отримує щомісячну прибутковість у розмірі 6% від суми вкладу та виплату прибутковості наприкінці кварталу у загальну суму 18% від суми вкладу. На виконання умов договору позивач перерахувала на гаманець відповідача 30000,00 USDТ трьома частинами. Надалі у липні 2025 року сторони домовилися збільшити суму інвестиційного вкладу до 50000,00 USDT, тому між сторонами було укладено ще один інвестиційний договір з тими ж умовами, а шляхом листування у месенджері обумовили, що вклад за новим договором від 16 липня 2025 року складається з: 30000,00 доларів – кошти, які перераховані позивачем 17 травня 2025 року, 3600,00 доларів США – нараховані відсотки щомісячної прибутковості на суму вкладу за інвестиційним договором від 17 травня 2025 року за 2 місяці дії договору, 16400,00 доларів США – кошти, які були додатково перераховані позивачем на криптогаманець відповідача.
09 листопада 2025 року позивач через месенджер повідомила відповідача про намір припинити співпрацю та попросила повернути 50000,00 доларів США вкладу та нараховані відсотки щомісячної прибутковості. 
21 січня 2026 року позивач направила відповідачу повідомлення про дострокове розірвання договору у порядку, передбаченому п. 1.3.1 договору, на електронну пошту відповідача та через месенджер, зазначивши про дострокове розірвання договору з 21 лютого 2026 року та необхідність повернення суми вкладу та нараховані, але не виплачені відсотки в USDТ на криптовалютний гаманець ОСОБА_1 до 01 березня 2026 року.
За розрахунком позивача нараховані відсотки на вклад становлять 21000,00 доларів США. За час існування договірних відносин позивач отримала 15000,00 доларів США доходу, тобто заборгованість відповідача за відсотками становить 6000,00 доларів США.
Відповідач суму вкладу у 50000,00 USDТ та нараховані, але не виплачені, відсотки щомісячної прибутковості в сумі 6000,00 USDТ до 01 березня 2026 року не перерахував, чим порушив умови договору.
За таких обставин позивач просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за інвестиційним договором від 16 липня 2025 року у загальному розмірі 56000,00 USDТ, що еквівалентно 56000,00 доларів США, а також понесені судові витрати.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 березня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04 травня 2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні представник позивача – адвокат Близнюк І. В. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечував щодо заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання вкотре не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не надав, а тому суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За змістом ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно ч. 1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Відповідно до ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 243/6552/20.
Відповідно до ч. 7, 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Норми ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ст. 651, 653 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.
Судом установлено, що між сторонами у справі був укладений інвестиційний договір, який 16 травня 2025 року відповідачем ОСОБА_2 , а 17 травня 2025 року позивачем ОСОБА_1 був підписаний кваліфікованими електронними підписами, що підтверджується протоколами створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису.
Згідно розділу «Терміни» цифровий актив (далі по тексту також «вклад») – це нематеріальний ресурс, що базується на побудові з використанням комп`ютерних даних, є високо ризикованим фінансовим інструментом, тому його використання може призвести до повної чи часткової втрати вкладених коштів.
Також визначено поняття «USDT» - криптовалюний токен, випущений компанією Tether Limited. Усі токени Tether USDT прив`язані у співвідношення один до одного із відповідною фіатною/реальною валютою (долар США) та 100% забезпечені резервами Tether.
Згідно п.1 розділу 1 договору управитель ( ОСОБА_2 ) бере на себе обов`язки щодо прийняття в управління цифрових активів та керування ними протягом встановленого терміну дії договору.
За п.2 договору управитель підтверджує, що зобов`язується керувати цифровими активами інвестора ( ОСОБА_1 ), здійснюючи торгові операції спекулятивного характеру на біржових ринках з метою отримання прибутку на користь інвестора через високу курсову волатильність протягом короткого тимчасового проміжку.
Пунктом 3 та п.п. 1.3.1 п. 3 договору визначено, що розрахунковий час дії вкладу встановлюється у межах цього договору, а інвестиція суми вкладу розрахована на строк 12 місяців та є строком дії договору. 
Сума вкладу за договором є 30000,00 USDT, що є еквівалентом 30000,00 доларів США з урахуванням офіційного курсу НБУ гривні щодо долару США на дату перерахування суми вкладу (п. 6 договору).
Згідно п.п. 7 та 8 договору нарахування відсотків на суму вкладу відбувається щомісячно в USDT або інших стейблкоінах. Виведення зароблених управителем коштів відбувається автоматично на гаманець інвестора в перший день нового кварталу. Вигодонабувачем вважається інвестор. У межах цього договору інвестор отримує щомісячну прибутковість у розмірі 6% від суми вкладу та виплату прибутковості наприкінці кварталу у загальну суму 18% від суми вкладу.
Також у п. 7.6 розділу 7 договору сторони узгодили, що обмін інформацією у процесі виконання договору відбувається шляхом обміну електронними повідомленнями за адресами електронної пошти, які зазначені у розділі 8 «Реквізити сторін». Сторони погодили, що всі повідомлення, надіслані на електронну пошту однієї зі сторін повинні дублюватись в месенджері «Telegram» за мобільними номерами, зазначеними у розділі 8 «Реквізити сторін».
У розділі 8 «Реквізити сторін» визначені адреси, контактна інформація (телефон та електронна адреса), адреса гаманця як для перерахування суми вкладу, так і для перерахування прибутку конрагентів.
Додатком №1 до договору є приклад розрахунку доходу за квартал, що дає можливість зрозуміти орієнтовний дохід інвестора за місяць/квартал/рік та може бути використаний при тлумаченні/розумінні розрахунку доходу від суми вкладу згідно укладеного договору. 
На виконання умов договору 17 травня 2025 року позивачем трьома платежами здійснено перерахування 10000,00 USDT, 15000,00 USDT та 5000,00 USDT на адресу гаманця для перерахування суми вкладу, що вказана у розділі 8 договору, - TM6XNegpk6RvofPLwvt99xcD5bRQdxaGWC, що підтверджується квитанціями з криптоплатформи Binance.
Судом також установлено, що надалі, у електронному листуванні у месенджері «Telegram» сторонами узгоджено збільшити суму вкладу за договором до 50000,00 USDT шляхом перерахування додатково позивачем 16400,00 USDT на визначений відповідачем гаманець з урахуванням 3600,00 USDT нарахованих відсотків щомісячної прибутковості на суму вкладу позивача за 2 місяці дії договору та уклавши новий інвестиційний договір.
16 липня 2025 року сторонами був укладений новий інвестиційний договір, підписаний ними кваліфікованими електронними підписами, що підтверджується протоколами створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису.
За п. 6 інвестиційного договору від 16 липня 2025 року сума вкладу визначена у 50000,00 USDT, що є еквівалентом 50000,00 доларів США з урахуванням офіційного курсу НБУ гривні щодо долару США на дату перерахування суми вкладу. 
Решта умов договору є аналогічними умовам попереднього договору.
16 липня 2025 року позивачем перераховано на гаманець для перерахування суми вкладу, вказаний відповідачем у листуванні, TJmZdUb711iLd2kb69HEaTXm8JxyfQpumv 16400,00 USDT, що підтверджується квитанцією з криптоплатформи.
Згідно квитанцій з криптографічної платформи ОСОБА_1 за час дії договору отримано на гаманець для перерахування прибутку TTfNiqZmrYuRh2o5oHbhGn5awCsG5i2DX відсотки щомісячної прибутковості на суму вкладу в розмірі 15000,00 USDT: 12 червня 2025 року – 8000,00 USDT, 12 серпня 2025 року – 2000,00 USDT, 19 серпня 2025 року – 3000,00 USDT, 27 жовтня 2025 року – 2000,00 USDT.
Згідно п.п. 1.3.1 п. 3 розділу 1 договору передбачено, що по закінченню строку дії договору управитель повертає інвестору протягом 7 (семи) календарних днів суму вкладу та нараховані (але не виплачені відсотки) в USDT на криптовалютний гаманець інвестора зазначений в розділі 8 «Реквізити сторін». Дострокове розірвання вкладу можливе за ініціативою інвестора, шляхом відправлення повідомлення відповідно до п. 7.6 даного договору за 30 днів до бажаної дати розірвання договору.
21 січня 2026 року ОСОБА_1 направлено ОСОБА_2 повідомлення про дострокове розірвання договору з 21 лютого 2026 року та вимогою протягом 7 (семи) календарних днів після настання дати дострокового розірвання договору, тобто до 01 березня 2026 року, повернути суму вкладу 50000,00 доларів США та нараховані (але не виплачені відсотки) в USDT на криптовалютний гаманець позивача.
Дане повідомлення підписане позивачем електронним цифровим підписом та направлене відповідачу на адресу електронної пошти, зазначену у розділі 8 договору, та продубльовано йому в месенджері «Telegram». 
За правилами доказування, визначеними ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
У ч. 1, 3 ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), вебсайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (у тому числі в мережі Інтернет). Учасники справи мають право подавати електронні докази у паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 100 ЦПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 76 ЦПК України).
Отже, подання електронного доказу в паперовій копії саме собою не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку, якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Наведений висновок є усталеним у судовій практиці (наприклад, його наведено у постановах Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21).
Поняття електронного доказу є ширшим за поняття електронного документа. Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, в тому числі електронний підпис. Натомість електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до статті 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами.
Потрібно враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням.
Якщо з урахуванням конкретних обставин справи суд дійде висновку про те, що відповідне листування дає змогу встановити його учасників та може підтверджувати ті чи інші доводи сторін, наприклад, щодо наявності між ними відповідних відносин, ведення певних перемовин тощо, суд може прийняти таке листування як доказ і в такому разі надати йому оцінку сукупно з іншими доказами у справі.
Наведене узгоджується із висновком, сформованим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21 (провадження № 12-8гс23).
Не є порушенням норм процесуального права не дослідження оригіналу електронних доказів за наявності в матеріалах справи паперових копії цих доказів за відсутності обґрунтованих сумнів у їх відповідності оригіналу (постанова Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-20329св19).
Суд вважає, що позивач надав суду належним чином завірені паперові копії електронних доказів, зокрема інвестиційного договору, квитанцій про перерахування та надходження криптовалюти, а також листування засобами електронного зв`язку, жодних клопотань про витребування оригіналів електронних доказів до суду не надходило, сумніви в їх відповідності у суду відсутні, а тому слід дійти висновку про відповідність наданих позивачем паперових копій електронних доказів вимогам процесуального законодавства. 
Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень ст. 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. 
Таким чином судом установлено та не спростовано відповідачем укладення між сторонами інвестиційного договору, погодження його істотних умов, виконання його позивачем та повернення відповідачем лише частини відсотків.
ОСОБА_1 реалізовано своє право дострокового розірвання інвестиційного договору та нею виконані умови договору щодо як завчасного направлення відповідного повідомлення на електронну пошту відповідача, так і дублювання даного повідомлення у месенджері. 
Проте ОСОБА_2 , хоч на повідомлення і відреагував, позивачу як інвестору суму вкладу та нараховані, але не виплачені відсотки на криптовалютний гаманець, зазначений у договорі для перерахування, не перерахував. 
Доказів зворотного матеріали справи не містять та відповідачем не надані.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №390/34/17 зазначив, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) базується на давньоримській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі цієї доктрини є принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно на них покладається.
Як слідує із розрахунку позивача розмір заборгованості за інвестиційним договором від 16 липня 2025 року становить 56000,00 USDT, що еквівалентно 56000,00доларів США, з яких: 50000,00 USDT, що еквівалентно 50000,00 доларів США – сума вкладу, 6000,00 USDT, що еквівалентно 6000,00 доларів США – нераховані, але не виплачені відсотки щомісячної прибутковості. 
Даний розмір заборгованості встановлений судом та підтверджується сукупністю наданих доказів і ніким не оспорюється. Розрахунок заборгованості проведений з урахуванням погоджених сторонами умов.
Неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань привело до порушення прав позивача ОСОБА_1 , а тому порушене право підлягає поновленню, а з відповідача на її користь підлягає стягненню заборгованість у визначеному розмірі.
При цьому суд враховує, що сторони договору погодили розмір вкладу та відсотків у визначеній кількості USDT та одночасно встановили його грошовий еквівалент. При цьому сторони погодили співвідношення, відповідно до якого 1 USDT відповідає 1 долару США.
Суд зважає, що USDT за своєю правовою природою є віртуальним активом, а не грошовою одиницею чи законним платіжним засобом. Водночас використання сторонами в договорі цифрового активу як одиниці визначення розміру вкладу саме по собі не позбавляє можливості визначити майновий еквівалент зобов`язання. При цьому позивач, звертаючись до суду, просить стягнути суму, визначену договором у USDT саме з урахуванням її грошового еквівалента в доларах США. За таких обставин суд не вбачає підстав для висновку, що зазначення суми в USDT та в доларах США становлять два самостійні зобов`язання відповідача, зважаючи, що це є лише різними способами вираження одного й того самого майнового зобов`язання кількісним вираженням цифрового активу та погодженого сторонами його грошового еквіваленту.
Таким чином, з урахуванням встановлених обставин, умов договору та заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на корить позивача заборгованість у еквіваленті до долару США, а саме 56000,00 USDT, що еквівалентно 56000,00 доларів США, з яких: 50000,00 USDT, що еквівалентно 50000,00 доларів США – сума вкладу, 6000,00 USDT, що еквівалентно 6000,00 доларів США – нераховані, але не виплачені відсотки щомісячної прибутковості. 
Згідно вимог ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 13312,00 грн (судовий збір визначений з понижуючим коефіцієнтом 0,8 відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» з урахуванням звернення до суду через підсистему «Електронний суд»).
На підставі викладеного, керуючись ст. 6, 15, 204, 207, 524, 525, 526, 530, 533, 626, 627, 629, 638, 639, 651, 653, ЦК України, Законами України «Про інвестиційну діяльність», «Про електронну комерцію», ст. 13, 77-79, 81, 89, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , заборгованість за інвестиційним договором від 16 липня 2025 року у розмірі 56000,00 USDT, що еквівалентно 56000,00 доларів США, з яких: 50000,00 USDT, що еквівалентно 50000,00 доларів США – сума вкладу, 6000,00 USDT, що еквівалентно 6000,00 доларів США – нараховані, але не виплачені відсотки щомісячної прибутковості, а також 13312,00 грн судового збору.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Вінницьким міським судом Вінницької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо позивачу повне рішення не було вручено у день його складення, він має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ,
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складений 14.09.2026. 

Суддя: