ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" липня 2026 р. Справа№ 910/10778/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Гаврилюка О.М.
суддів: Майданевича А.Г. 
Крижного О.М. 

розглянувши у письмовому провадженні матеріали справи за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ"
на рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2026
у справі № 910/10778/25 (суддя Привалов А.І..)
за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО"
до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ"
про стягнення 87 504,14 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду 

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ" про стягнення 87504,14 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.01.2026 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" страхове відшкодування у сумі 87 504 грн 14 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422 грн 40 коп.
Рішення мотивовано тим, що оскільки відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля, застрахованого у позивача, відповідно до положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в межах, передбачених полісом ЕР № 213118423, до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки, оскільки матеріалами справи підтверджуються фактичні витрати, позовні вимоги про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в розмірі 87 504,14 грн підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із рішенням суду, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УСГ" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить відкрити апеляційне провадження на рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2026 у справі № 910/10778/25; скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2026 у справі № 910/10778/25; ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ" відмовити повністю за безпідставністю та необґрунтованістю заявлених вимог.
Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.
Скаржник вказує на те, що відповідач зазначає, що неправильний номер договору не свідчить про описку, однак може свідчити про те, що правовідносини не є тотожними.
Також, відповідач зазначає, що позивачем до заяви на виплату страхового відшкодування за вих. № 101 від 11.01.2023 не надано копію Договору добровільного страхування наземного транспорту № 19744675 від 10.11.2022. Тож, головний фахівець ПАТ «СК «УСГ» направила на електронну пошту позивача лист із проханням надати Договір на підставі якого позивач здійснив страхове відшкодування, у відповідь на прохання позивач 06.04.2023 направив на електронну пошту договір № SMSW3RY та зазначив, що це внутрішній реєстраційний номер.
Відповідач вказує, що з документів, як містяться в матеріалах справи вбачаться, що позивач здійснив страхове відшкодування на підставі договору № 19744675, а не на підставі договору № SMSW3RY, тому вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог.
Скаржник також вказує, що на підтвердження розміру збитку позивачем було надано до суду ремонтну калькуляцію № 2270011 від 30.12.2022, однак ремонтна калькуляція є неналежним та недопустимим доказом у справі, оскільки ремонтна калькуляція не оцінює шкоду, а також не розраховує знос у порядку встановленому ЗУ України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.
Також, на підтвердження визначення зносу позивачем було надано дослідження фахівця щодо можливого розміру вартості ремонту колісного транспортного засобу № 41167 від 13.01.2025, що складений ТОВ «Експертна компанія «Фаворит Ассистанс», яке в свою чергу є неналежним та недопустимим доказом у справі, оскільки визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його особистого огляду можливо лише експертом (а не оцінювачем), який складає дослідження, і тільки за рішенням органу який призначив експертизи, однак ОСОБА_1 не є експертом, а тому не мала права складати дослідження без особистого огляду транспортного засобу потерпілої особи.
Скаржник посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 752/16797/14, у якій сформовано правовий висновок про неналежність такого доказу, як звіт про оцінку, який складено без особистого огляду транспортного засобу.
На думку відповідача, враховуючи вищевикладене, у відповідача відсутні підстави для виплати страхового відшкодування.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач у відзиві на апеляційну скаргу, поданому до суду, вказав на те, що пошкоджений транспортний засіб був застрахований на підставі договору добровільного страхування № SMSW3RY від 10.11.2022, а при підготовці позовної заяви вих. № 5352/2025/вих від 28.08.2025 позивачем було допущено технічну неточність, а саме зазначено лише один ідентифікаційний номер договору - № SMSW3RY від 10.11.2022. Водночас слід зауважити, що вказаний договір страхування має два ідентифікаційні реквізити: номер поліса - SMSW3RY, а також внутрішній реєстраційний номер - 19744675, який використовується страховиком виключно для внутрішнього обліку та ідентифікації договору, при цьому, зміст договору підтверджує, що страхувальником є ОСОБА_2 , а застрахованим транспортним засобом - автомобіль Chevrolet Nubira, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2004 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 . Саме зазначений транспортний засіб зазнав пошкоджень унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з чим договір добровільного страхування № SMSW3RY від 10.11.2022 (внутрішній № 19744675) є належним і допустимим доказом.
На думку позивача, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив заперечення відповідача щодо нібито невідповідності номера договору, оскільки така невідповідність не спростовує факту настання страхового випадку - дорожньо-транспортної пригоди та завдання шкоди застрахованому транспортному засобу. Зазначені обставини підтверджуються, зокрема, постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03.01.2023 у справі № 279/6432/22, яка набрала законної сили у встановленому порядку.
Також позивач зазначає, що згідно із ремонтною калькуляцією № 2270011 від 30.12.2022 (яка міститься у матеріалах справи) виконаної працівниками (аварійним комісаром) ПрАТ «СК «ВУСО», з використанням програмного комплексу для визначення вартості матеріального збитку «Audateх» , вартість відновлювального ремонту автомобіля Chevrolet Nubira, д.р.н. НОМЕР_3 становить 108 124,97 грн. ( з врахуванням ПДВ).
Так, позивач звернувся до ТОВ «Експертно - Асистуюча Компанія «Фаворит» для визначення вартості матеріального збитку автомобіля Chevrolet Nubira, д.р.н. НОМЕР_3 . Відповідно до Дослідження фахівця щодо можливого розміру вартості ремонту колісного транспортного засобу № 41167 від 13.01.2025 розмір матеріального збитку заподіяного автомобілю Chevrolet Nubira, д.р.н. НОМЕР_3 без урахування ПДВ становить 202 590,00 грн (вартість відновлювального ремонту 339 782,77 грн, коефіцієнт фізичного зносу (Ез) дорівнює 0,7). Відповідно до Полісу АР 006243806 ліміт за шкоду, заподіяну майну, становить 130 000,00 грн, франшиза - 2 600,00 грн. Оскільки виплата страхового відшкодування була здійснена безпосередньо на рахунок потерпілої особи, то відповідно до абзацу 2 ст. 36.2. ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» із розміру матеріального збитку було також вирахувано ПДВ. Таким чином, розрахунок страхового відшкодування відбувся наступним чином:
108 124,97 грн/1,2 - 2 600,00 грн=87 504,14 грн, де 108 124.97 грн/1,2 - розмір матеріального збитку, зменшений на розмір ПДВ;
2 600,00 грн - франшиза відповідно умов Полісу.
Позивач вказує на те, що відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на підставі заяви на виплату страхового відшкодування, заяву про узгодження розміру страхового відшкодування позивачем здійснено виплати страхового відшкодування у розмірі 87 504,14 грн, що підтверджується страховим актом № 2270011-1 від 09.01.2023 та платіжним дорученням № 28159 від 22.10.2019 , № 1214 від 09.01.2023.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 910/10778/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Крижний О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2026 у справі № 910/10778/25 залишено без руху. Запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, надати до Північного апеляційного господарського суду:
- докази сплати (доплати) судового збору у розмірі 908,40 грн;
03.03.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків до якої додано платіжну інструкцію № 6781 від 25.02.2026 на суму 908,40 грн, що свідчить про доплату судового збору.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2026 у справі № 910/10778/25. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2026 у справі № 910/10778/25 у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників.
Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, систематичні оголошення сигналу повітряної тривоги, тимчасові непрацездатності суддів та перебування суддів у відпустках, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/10778/25 розглядалась протягом розумного строку.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, між позивачем, як страховиком, та ОСОБА_2 (за договором - страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту за програмою «Наша автоцивілка» SMSW3RY від 10.11.2022, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - автомобіля Chevrolet Nubira, д.р.н. НОМЕР_3 .
В подальшому, у відповіді на відзив позивач надав пояснення, що під час складання позовної заяви було допущено технічну помилку та зазначено лише один номер Договору №SMSW3RY від 10.11.2022, тоді як договір добровільного страхування має два ідентифікаційні номери, зокрема фактичний номер поліса - SMSW3RY, а також внутрішній реєстраційний номер договору - 19744675, який використовується для внутрішнього обліку та ідентифікації договору.
Отже Договір добровільного страхування SMSW3RY від 10.11.2022 (вн. номер 19744675 від 10.11.2022) є належним доказом, на підставі якого виникли спірні правовідносини.
17.12.2022 на а/д Житомир - Вситуповичі сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), за участю автомобіля Chevrolet Nubira, д.р.н. НОМЕР_3 та автомобіля BMW 16, д.р.н. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_3 . В результаті ДТП зазначені транспортні засоби отримали механічні ушкодження.
Згідно з постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03.01.2023 у справі № 279/6432/22 особою, винною у скоєнні ДТП, є ОСОБА_3 , яку було притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Відповідно до ремонтної калькуляції № 2270011 від 30.12.2022 вартість відновлювального ремонту автомобіля Chevrolet Nubira, д.р.н. НОМЕР_3 складала 108 124,97 грн.
Згідно положень пункту 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» між позивачем та особою, яка має право на отримання відшкодування було узгодження розмір страхового відшкодування в розмірі 90 104,14 грн, що підтверджується Заявою про узгодження розміру страхового відшкодування від 03.01.2023.
Згідно з положеннями ст. 25 Закону України «Про страхування» (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) та умов укладеного Договору добровільного страхування наземного транспорту, позивач здійснив перерахування грошових коштів на користь страхувальника у розмірі 90 104,14 грн, що підтверджується страховим актом №2270011-1 від 09.01.2023 та платіжною інструкцією № 1214 від 09.01.2023, долученими до матеріалів справи.
Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу, водій якого є винним у скоєнні ДТП, застрахована відповідачем відповідно до Полісу АР № 006243806, за яким було визначено ліміт за шкоду, заподіяну майну, у розмірі 130 000,00 грн., франшиза - 2 600,00 грн, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 87 504,14 грн, тобто за вирахуванням суми франшизи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» від 07.03.1996, № 85/96-ВР (далі - Закон № 85/96-ВР) договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Така ж норма закріплена і в ч. 1 ст. 979 ЦК України.
Згідно із ст. 8 Закону № 85/96-ВР страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке Страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки.
Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Нормами статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Як вбачається із матеріалів справи, предметом договору добровільного страхування наземного транспорту від 10.11.2022 є страхування майнових інтересів Страхувальника, пов`язані з експлуатацією транспортного засобу Chevrolet Nubira, д.р.н. НОМЕР_3 .
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі №910/2603/17 висловила правову позицію, згідно з якою перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" є суброгацією.
На відміну від суброгації у страхових відносинах, де, як вже зазначено вище, право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи.
При суброгації у страхових відносинах деліктне зобов`язання продовжує існувати та відбувається лише заміна кредитора - право вимоги переходить від потерпілої особи до страховика.
При регресі - право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що у спірних (страхових) відносинах застосуванню підлягають норми статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України, які визначають спеціальний порядок переходу прав вимоги до винної особи від страхувальника (потерпілого) до страховика, що відшкодував шкоду потерпілому - суброгацію, тобто, у даній справі до позивача, який виплатив страхувальнику страхове відшкодування за Договором страхування, в межах фактичних затрат перейшло право вимоги, яке страхувальник (потерпілий) мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Як вже зазначалось, позивач відповідно до умов договору добровільного страхування майна здійснив виплату страхувальнику суми страхового відшкодування у розмірі 90 104,14 грн, у зв`язку із чим, згідно із положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» (у редакціях, що діяли на момент виникнення спірних правовідносин) до позивача перейшло право вимоги до відповідача у розмірі виплаченого страхового відшкодування.
Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом … (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Частиною 2 ст. 1192 ЦК України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Виплата страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (порядок, умови, розмір, тощо) регулюється положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та умовами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності - полісом.
Заміна кредитора у зобов`язанні жодним чином не може впливати на зміст зобов`язання - права і обов`язки сторін, які виникають у правовідносинах з виплати страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, в тому числі на порядок та умови здійснення страховиком цивільно-правової відповідальності страхового відшкодування.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.
Згідно з нормами ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
До нового кредитора перейшли права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав (відповідно до ст. 514 ЦК України), у зв`язку із чим, позивач отримав право вимагати від відповідача виплати страхового відшкодування за полісом АР № 006243806 на умовах, в порядку та у спосіб, що передбачені положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що була чинна на дату скоєння ДТП).
Згідно із ст. 12.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.
Статтею 29 вказаного Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Абзацом другим пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.
Відповідно до умов полісу АР№ 006243806 розмір франшизи встановлено в сумі 2 600,00 грн. Водночас, ліміт відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих вказаним полісом встановлений у розмірі 130 000,00 грн.
Як вбачається із матеріалів справи та не спростовано відповідачем, останнім не надано доказів перерахування позивачу заявленої до стягнення (у межах ліміту відповідальності страховика, згідно з полісом АР№ 006243806 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та за вирахуванням франшизи) суми страхового відшкодування у розмірі 87 504,14 грн.
Також, з огляду на положення ст. 29 Закону, якою передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, позивач звернувся до ТОВ «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит» для визначення вартості матеріального збитку автомобіля Chevrolet Nubira, д.р.н. НОМЕР_3 , і відповідно до Дослідження фахівця щодо можливого розміру вартості ремонту колісного транспортного засобу № 41167 від 13.01.2025 розмір матеріального збитку, заподіяного автомобілю Chevrolet Nubira, д.р.н. НОМЕР_3 , без урахування ПДВ, становить 202 590,00 грн, з урахуванням фізичного зносу.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем перераховано на користь страхувальника в узгодженому сторонами розмірі грошові кошти у сумі 90 104,14 грн, що підтверджується страховим актом №2270011-1 від 09.01.2023 та платіжною інструкцією № 1214 від 09.01.2023.
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду, з огляду на встановлені обставини справи, встановлення того факту, що відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля, застрахованого у позивача, враховуючи положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в межах, передбачених полісом ЕР № 213118423, до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки, підтвердження матеріалами справи фактичних витрат, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в розмірі 87 504,14 грн, у зв`язку із чим, підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2026 у справі № 910/10778/25, відсутні.
Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.
Так, у даній справі зазначається один і той самий автомобіль: Chevrolet Nubira, д.р.н. НОМЕР_3 , один і той самий власник/страхувальник: ОСОБА_2 та одна і та сама дата укладення страхування: 10.11.2022, водночас скаржником не надано жодного доказу того, що між позивачем та ОСОБА_2 10.11.2022 було укладено два різних договори щодо одного й того самого автомобіля, у зв`язку із чим, твердження скаржника про нетотожність є припущенням, яке спростовується матеріалами справи.
Також колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про те, що ненадання окремого документа під час листування не спростовує факт існування права вимоги (суброгації), яке виникло у позивача в силу закону (ст. 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування») з моменту фактичної виплати грошей потерпілій особі.
Доводи скаржника про те, що ремонтна калькуляція не є належним та допустимим доказом у справі, є безпідставними, оскільки, як вже зазначалось, відповідно до ст. 1191 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив відшкодування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за збитки, в межах фактичних затрат, водночас, витрати страховика за договором майнового страхування є фактичною вартістю відновлювального ремонту, а належним доказом розміру цих збитків є саме документи, на підставі яких страховик КАСКО здійснив виплату: ремонтні калькуляції, акти виконаних робіт, страхові акти та платіжні інструкції.
Щодо доводів скаржника щодо Дослідження № 41167 є недопустимим доказом у справі, то колегія суддів апеляційної інстанції вважає такі доводи неспроможними, оскільки скаржник висуває до дослідження фахівця ТОВ «ЕК «Фаворит Ассистанс» вимоги, які закон висуває виключно до судової експертизи, призначеної ухвалою суду, водночас дослідження № 41167 за своєю процесуальною природою є письмовим доказом (документом/висновком спеціаліста), який сторона подала самостійно на підтвердження своєї позиції.
Чинне законодавство України не забороняє сторонам залучати кваліфікованих оцінювачів та фахівців у галузі автотоварознавства для проведення розрахунків на основі наявних фотоматеріалів та актів огляду, і цей документ оцінюється не як висновок судового експерта, а як письмовий доказ у сукупності з ремонтною калькуляцією та платіжною інструкцією. 
Посилання скаржника на постанову Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 752/16797/14, є безпідставним, оскільки обставини справи № 752/16797/14 є відмінними від обставин справи № 910/10778/25.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи викладене вище, дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 19.01.2026 у справі № 910/10778/25, наведене місцевим судом мотивування є достатнім для обґрунтування своїх рішень за аргументами та доказами, які наявні у матеріалах справи. При цьому, рівень деталізації судом своїх доводів в будь-якому разі не призвів до неправильного вирішення справи, тому підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2026 у справі № 910/10778/25, відсутні.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає інші посилання скаржника, викладені ним у апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.
Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.
Таким чином, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2026 у справі № 910/10778/25 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2026 у справі № 910/10778/25 слід залишити без змін.
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст. 269, 270, 275, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2026 у справі № 910/10778/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2026 у справі № 910/10778/25 залишити без змін.
3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.
4. Справу № 910/10778/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк 

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Крижний