ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2026  м.Дніпро справа №912/93/26

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Кучеренко О.І. (доповідач)
суддів: Демчини Т.Ю., Стефанів Т.В.
з секретарем судового засідання Кахикало А.С.
Представники сторін у судове засідання не з`явились.
розглянув апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ясенівська» на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 25.03.2026 (суддя Глушков М.С.) у справі 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Парк 17» (вул. Благодатна, 50, с. Суботці, Кропивницький район, Кіровоградська область, 27444)
до відповідача: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ясенівська» (вул. Центральна, 18, с.Ясинове, Кропивницький район, Кіровоградська область, 27325)
про стягнення 9134 грн 69 коп., розірвання договору оренди та зобов`язання повернути земельну ділянку
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст і підстави позовної заяви.
До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Парк 17» до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ясенівська» з вимогами:
- стягнути із сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ясенівська» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-ПАРК 17» заборгованість з орендної плати за договором оренди землі від 20.08.2015 за період з 01.01.2022 до 31.12.2025 (включно) у сумі 9 134 грн 69 коп., у тому числі: основний борг 7771 грн 50 коп., інфляційні втрати 1021 грн 56 коп., 3 відсотки річних 341 грн 63 коп.;
- розірвати договір оренди землі від 20.08.2015, на підставі якого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ясенівська» 05.10.2015 за записом №11467031 про інше речове право зареєстровано право оренди на земельну ділянку площею 1,2396 га з кадастровим номером 3520584500:02:000:2049;
- зобов`язати сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ясенівська» повернути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-ПАРК 17» земельну ділянку площею 1,2396 га з кадастровим номером 3520584500:02:000:2049.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, про невиконання Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ясенівська» обов`язків щодо сплати орендної плати за користування земельною ділянкою, яка належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Агро-Парк 17» за 2022, 2023, 2024 та 2025 роки.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 25.03.2026 позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ясенівська» (вул. Центральна, 18, с. Ясинове, Кропивницький район, Кіровоградська область, 27325, ідентифікаційний код 30798692) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Парк 17» (вул. Благодатна, 50, с. Суботці, Кропивницький район, Кіровоградська область, 27444, ідентифікаційний код 40138796) 7 771 грн 50 коп. основного боргу, 341 грн 33 коп. 3% річних та 1 021 грн 56 коп. інфляційних втрат, а також 9 983 грн 67 коп. судового збору.
Розірвано договір оренди землі від 20.08.2015, на підставі якого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ясенівська» 05.10.2015 за записом №11467031 про інше речове право зареєстровано право оренди на земельну ділянку площею 1,2396 га з кадастровим номером 3520584500:02:000:2049.
Зобов`язано сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ясенівська» повернути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Парк 17» земельну ділянку площею 1,2396 га з кадастровим номером 3520584500:02:000:2049. У решті позову відмовлено.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту переходу до нього прав орендодавця за договором оренди землі від 20.08.2015 на підставі частини 1 статті 148-1 Земельного кодексу України, відсутності у матеріалах справи доказів сплати відповідачем орендної плати за спірний період, обґрунтованості наданого позивачем розрахунку заборгованості, компенсаційного характеру нарахувань за частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, які не є тотожними неустойці (пені) і можуть стягуватися одночасно з нею, а також наявності систематичної, тобто дворазової і більше, повної несплати орендної плати, що відповідно до пункту «д» частини 1 статті 141 Земельного кодексу України та статей 31, 32 Закону України «Про оренду землі» є самостійною підставою для розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки орендодавцю. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
20.04.2026 Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ясенівська» подало апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 25.03.2026, у якій просить повністю скасувати рішення у справі.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не з`ясував усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, неправильно та не повно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. 
Апелянт вказує, що йому не було відомо про перехід права власності на земельну ділянку до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Парк 17», додаткові угоди з новим власником земельної ділянки не укладалися, рахунки про перерахування орендної плати не надходили, орендодавець претензій щодо невиплати орендної плати не надсилав, а відповідач має належне підтвердження отримання орендної плати попереднім орендодавцем. 
Заперечує проти застосування судом першої інстанції частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, посилаючись на встановлений пунктом 14 договору оренди землі інший розмір відсотків (пеня), та вважає одночасне стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних і пені подвійним притягненням до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення в порушення статті 61 Конституції України. 
Крім того, апелянт зазначає, що позивач не довів факту систематичного порушення відповідачем умов договору оренди щодо своєчасної сплати орендної плати, а суд першої інстанції залишив поза увагою питання про право відповідача на зібраний ним врожай озимих культур, посіяних під час дії договору оренди, а також не навів підстав стягнення судового збору у визначеному в рішенні розмірі.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.
Позивач, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ясенівська» та залишити без змін рішення Господарського суду Кіровоградської області від 25.03.2026.
Позивач зазначає, що доводи апелянта про необізнаність щодо переходу права власності на земельну ділянку спростовуються матеріалами справи, зокрема здійсненими відповідачем 13.10.2021 на користь позивача трьома оплатами орендної плати за 2019 та 2020 роки, а також надісланими на адресу відповідача вимогою від 30.07.2024 №30/07/24-АП17-06 та претензією від 07.11.2025 №07/11/25-АП17-04, які відповідач отримав, проте залишив без задоволення. 
Вважає, що при переході права власності на земельну ділянку до нього перейшли права та обов`язки орендодавця за договором оренди землі від 20.08.2015 на підставі частин 1, 4 статті 148-1 Земельного кодексу України, і внесення змін до договору оренди із зазначенням нового власника не вимагається. 
Щодо застосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України позивач звертає увагу, що ним не заявлялася вимога про стягнення пені на підставі пункту 14 договору оренди землі, а нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер і не є тотожним стягненню неустойки, у зв`язку з чим порушення статті 61 Конституції України відсутнє. 
Стосовно доводів апелянта про систематичність несплати орендної плати позивач посилається на встановлений матеріалами справи факт повної несплати орендної плати за 2022, 2023, 2024 та 2025 роки, що відповідає критерію систематичності, який визначений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2024 у справі №918/391/23. 
Щодо доводів про право на врожай позивач зазначає, що відповідачем не надано жодних доказів здійснення посіву на спірній земельній ділянці, а порушення умов договору з боку орендаря унеможливлює отримання ним переваг від власної неправомірної поведінки.
Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.04.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кучеренко О.І. (доповідач), судді: Демчина Т.Ю., Стефанів Т.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ясенівська» на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 25.03.2026, витребувано матеріали справи №912/93/26 з Господарського суду Кіровоградської області. 
08.05.2026 на виконання ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 27.04.2026 надійшли матеріали справи №912/93/26.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.05.2026 розгляд апеляційної скарги Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ясенівська» на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 25.03.2026 призначено у судовому засіданні 24.06.2026 о 16 год 45 хв.
24.06 2026 у судовому засіданні ухвалено постанову у справі.
Обставини справи, які встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
20.08.2015 між Копанєвим Василем Васильовичем та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ясенівська» (далі - СТОВ «Агрофірма Ясенівська») було укладено договір оренди землі (далі - Договір оренди, а.с. 45-46), на підставі якого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за СТОВ «Агрофірма Ясенівська» 18.07.2018 зареєстровано право оренди на земельну ділянку за записом №27091824 про інше речове право (право оренди) (а.с. 12).
За умовами Договору оренди Копанєв Василь Васильович (далі - орендодавець) надає, а СТОВ «Агрофірма Ясенівська» (далі - орендар) приймає у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Михайлівської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області (пункт 1 Договору оренди).
В оренду передається земельна ділянка №0607 кадастровий номер 3520584500:02:000:2049, земельна ділянка загальною площею 4,5749 га, у тому числі ріллі 1,2396 га (пункт 2 Договору оренди).
Договір укладено на 15 (п`ятнадцять) років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. У разі закінчення строку дії договору до збирання врожаю, орендодавець повинен дати змогу орендарю зібрати врожай (пункт 8 Договору оренди).
Орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 7% від грошової оцінки земельної ділянки. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації (пункт 9, 10 Договору оренди).
Орендна плата вноситься у такі строки з 01.07 до 31.12 кожного року (пункт 11 Договору оренди).
У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором з вини орендаря, справляється пеня у розмірі 0,01% несплаченої суми за кожний день прострочення (пункт 14 Договору оренди).
Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається. Умовою розірвання договору в односторонньому порядку є невиконання умов договору однією із сторін (пункт 39 Договору).
Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору (пункт 40 Договору оренди).
За невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору. Сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини (пункти 41, 42 Договору оренди).
Цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (пункт 45 Договору оренди).
Договір підписано сторонами та скріплено печаткою відповідача.
18.07.2018 право власності на спірну земельну ділянку зареєстроване за ТОВ «АГРО-ПАРК 17» на підставі договору міни №435 від 18.07.2018, що підтверджується інформаційною довідкою №443403546 від 12.09.2025 (а.с. 12).
30.07.2024 ТОВ «АГРО-ПАРК 17» направило на адресу СТОВ «Агрофірма Ясенівська» вимогу №30/07/24-АП17-06 про сплату заборгованості у сумі 240658 грн 58 коп. за орендовані відповідачем земельні ділянки, у тому числі і за земельну ділянку з кадастровим №3520584500:02:000:2049. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №2500200010817, відповідач отримав вимогу 08.08.2024 (а. с. 17). Вимога залишилась без відповіді та задоволення.
ТОВ «АГРО-ПАРК 17» зверталось до СТОВ «Агрофірма Ясенівська» з претензією №07/11/25-АП-17-04 від 07.11.2025, у якій просило сплатити заборгованість за орендовані відповідачем земельні ділянки на загальну суму 367123 грн 31 коп., яка виникла внаслідок несплати відповідачем орендної плати і за земельну ділянку з кадастровим номером 3520584500:02:000:2049. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №2500200181492, відповідач отримав претензію 13.11.2025 (а. с. 18 - 25). Претензія залишилась без відповіді та задоволення.
Заборгованість відповідача за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 3520584500:02:000:2049 за період з 01.01.2022 до 31.12.2025 становить 7771 грн 50 коп., з яких:
1) за період з 01 січня до 31 грудня 2022 року - 1838 грн 10 коп., що складає 7% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка за 2022 рік становить 26258 грн 63 коп.
2) за період з 01 січня до 31 грудня 2023 року - 1838 грн 10 коп., що складає 7% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка за 2023 рік становить 26258 грн 63 коп.
3) за період з 01 січня до 31 грудня 2024 року - 1931 грн 85 коп., що складає 7% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка за 2024 рік становить 27597 грн 82 коп.
4) за період з 01 січня до 31 грудня 2025 року - 2163 грн 45 коп., що складає 7% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка за 2025 рік становить 30906 грн 41 коп.
Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості у розмірі 7771 грн 50 коп., на яку ним були нараховані інфляційні та річні відповідно до статті 625 Цивільного Кодексу України.
Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла до таких висновків.
Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Спірні правовідносини стосуються оренди землі й регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України та Законом України «Про оренду землі».
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Частиною 1 статті 148^1 Земельного кодексу України встановлено, що до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди щодо такої земельної ділянки. Відповідно до частини 4 цієї статті внесення змін до договорів оренди із зазначенням нового власника земельної ділянки не вимагається і здійснюється лише за згодою сторін договору.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з моменту державної реєстрації 18.07.2018 права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Парк 17» на земельну ділянку з кадастровим номером 3520584500:02:000:2049 до позивача перейшли всі права та обов`язки орендодавця за договором оренди землі від 20.08.2015, включаючи право вимагати від орендаря сплати орендної плати, і при цьому укладення додаткової угоди до договору оренди чи повідомлення орендаря законом не вимагається.
Доводи апелянта про те, що йому не було відомо про зміну орендодавця, спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, зокрема, здійснення відповідачем 13.10.2021 на користь позивача трьох платежів з призначенням, що прямо вказує на сплату орендної плати за користування земельними ділянками за 2019 та 2020 роки, а також фактом отримання відповідачем вимоги від 30.07.2024 №30/07/24-АП17-06 та претензії від 07.11.2025 №07/11/25-АП17-04, у яких позивач зазначив себе, як орендодавця, та вимагав погашення заборгованості з орендної плати на свою користь. 
Здійснення особою платежів на користь певного суб`єкта, як орендодавця, з одночасним запереченням обізнаності про статус цього суб`єкта як власника земельної ділянки є внутрішньо суперечливою правовою позицією, яка не може бути підставою для звільнення від обов`язку сплати орендної плати.
Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» орендна плата віднесена до істотних умов договору оренди землі. Частинами 1-3 статті 21 цього Закону визначено, що розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, а обчислення її розміру здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором. Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати, а орендар відповідно до частини 2 статті 25 цього Закону зобов`язаний своєчасно та повністю сплачувати орендну плату.
Пунктами 9-11 договору оренди розмір орендної плати встановлено на рівні 7% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки зі строком внесення з 01.07 до 31.12 кожного року. Здійснений позивачем та перевірений судом першої інстанції розрахунок заборгованості за 2022-2025 роки у сумі 7771 грн 50 коп. ґрунтується на витягах із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, відповідає умовам договору та не спростований відповідачем ані контррозрахунком, ані іншими доказами, зокрема, доказами сплати за користування спірною земельною ділянкою. 
Обов`язок зі сплати орендної плати є нормативно врегульованим і не може змінюватися чи припинятися сторонами договору за власним волевиявленням. З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовної вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати у розмірі 7771 грн 50 коп.
Щодо доводів апеляційної скарги про неправомірність одночасного застосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та пункту 14 договору оренди землі колегія суддів зазначає таке. Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Пеня, яка передбачена пунктом 14 договору оренди землі, є видом забезпечення виконання зобов`язання і штрафною санкцією за порушення строків внесення орендної плати відповідно до частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України, тоді як інфляційні втрати та три проценти річних за частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України є способом захисту майнового права кредитора компенсаційного, а не штрафного характеру, спрямованим на відшкодування знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання плати за користування утримуваними боржником коштами. 
Оскільки позивач не заявляв вимоги про стягнення з відповідача пені на підставі пункту 14 договору оренди землі, а обмежився вимогою про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, підстави вважати, що судом першої інстанції допущено подвійне притягнення відповідача до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, відсутні. 
Встановлений статтею 61 Конституції України принцип неприпустимості подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення стосується застосування двох заходів відповідальності однакової правової природи, тоді як стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних за частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України не є заходом юридичної відповідальності у розумінні зазначеної конституційної норми, а є способом захисту порушеного майнового права кредитора, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині є помилковими та відхиляються колегією суддів.
Перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок інфляційних втрат у розмірі 1021 грн 56 коп. та трьох процентів річних у розмірі 341 грн 33 коп., колегія суддів вважає його арифметично правильним, що враховує кількість днів у 2024 році як високосному, та таким, що відповідає вимогам частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим апеляційний суд не встановив підстав для його зміни.
Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність позивачем факту систематичного порушення відповідачем умов договору оренди землі колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту «д» частини 1 статті 141 Земельного кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати. 
Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, який викладений у постанові від 20.11.2024 у справі №918/391/23, під систематичністю у розумінні зазначеної норми слід розуміти два та більше випадки повної несплати орендної плати, яка визначена умовами договору, тоді як разове порушення цієї умови не є систематичним і не може бути підставою для розірвання договору.
Матеріалами справи підтверджується несплата відповідачем орендної плати за чотири роки: 2022, 2023, 2024 та 2025, відповідає критерію систематичності. Посилання апелянта на постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 у справі №183/262/17 не спростовує наведеного висновку, оскільки зміст цієї постанови також ґрунтується на визначенні систематичності як дворазового і більше порушення, що відповідає встановленим у справі, яка переглядається, обставинам чотириразової повної несплати орендної плати. 
З огляду на це колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність самостійної та достатньої підстави для розірвання договору оренди, яка передбачена пунктом «д» частини 1 статті 141 Земельного кодексу України та частиною 1 статті 32 Закону України «Про оренду землі».
Відповідно до частини 1 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом (частина 2 статті 651 Цивільного кодексу України). Оскільки систематична повна несплата орендної плати визначена пунктом «д» частини 1 статті 141 Земельного кодексу України як самостійна спеціальна підстава розірвання договору оренди землі, відсутня потреба додатково встановлювати істотність порушення в розумінні частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України.
Відповідно до частини 1 статті 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором, та не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. З огляду на встановлену судом першої інстанції підставу для розірвання договору оренди землі колегія суддів погоджується з висновком про обґрунтованість позовної вимоги про зобов`язання відповідача повернути позивачу земельну ділянку площею 1,2396 га з кадастровим номером 3520584500:02:000:2049.
Щодо доводів апеляційної скарги про залишення судом першої інстанції поза увагою питання про право відповідача на зібрання врожаю озимих культур, колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції жодного первинного документа чи іншого належного та допустимого доказу на підтвердження факту здійснення посіву на спірній земельній ділянці. 
Відповідно до частини 1 статті 73, частини 1 статті 74, статті 76 Господарського процесуального кодексу України обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, мають бути підтверджені належними, допустимими доказами, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За відсутності доказів здійснення посіву колегія суддів позбавлена можливості надати правову оцінку доводам апелянта про право на зібрання врожаю.
Колегія суддів також враховує, що договір оренди землі розірвано судом першої інстанції з підстав, які виникли внаслідок невиконання відповідачем (орендарем) договірних зобов`язань зі сплати орендної плати. Сторона, яка допустила таке порушення договору, не може отримувати переваги від власної неправомірної поведінки, зокрема у вигляді збереження фактичного володіння та користування земельною ділянкою після розірвання договору чи набуття будь-яких похідних майнових прав щодо цієї земельної ділянки, включаючи право на врожай. Наявність у відповідача понесених витрат, не є підставою для збереження за ним права користування земельною ділянкою чи права на врожай після розірвання договору оренди землі.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено обставин, які мають значення для справи, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до частини 3 статті 13, частин 1, 6 статті 81 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, покладається на позивача, який цей обов`язок виконав.
За результатами перегляду справи колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини, що мають значення для справи, дав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального права та не допустив порушень норм процесуального права, які призвели чи могли призвести до неправильного вирішення справи, відповідно у суду відсутні підстави для скасування рішення Господарського суду Кіровоградської області від 25.03.2026.
Судові витрати.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки апеляційна скарга Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ясенівська» задоволенню не підлягає, судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 14977 грн 00 коп. покладається на апелянта та відшкодуванню за рахунок позивача не підлягає. 
Керуючись статтями 129, 269, 275, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ясенівська» на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 25.03.2026 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Кіровоградської області від 25.03.2026 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду. Якщо у судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судового рішення, або якщо розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 23.07.2026. 

Головуючий суддя О.І. Кучеренко

судді Т.В. Стефанів 

Т.Ю. Демчина