ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

22 липня 2026 року | м. Чернігів

Унікальний номер справи № 728/1871/25
Головуючий у першій інстанції - Сороколіт Є. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1546/26
Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді: Любчика О.В.,
суддів: Разгуляєвої О.В., Стельмаха А.П.,
з участю секретаря: Шапко В.М.,
сторони: позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Бахмацька державна нотаріальна контора Чернігівської області,
третя особа без самостійних вимог - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кіфік Оксани Михайлівни на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 03 березня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Бахмацької державної нотаріальної контори Чернігівської області, третя особа без самостійних вимог - ОСОБА_2 , про визнання протиправною постанови,

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ
у липні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Бахмацької державної нотаріальної контори Чернігівської області, в якому просила визнати протиправною постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №728, винесену 06.06.2024 відповідачем.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері - ОСОБА_3 , відкрилася спадщина, спадкоємцями за якою у рівних частинах є позивач, її сестра - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 01.08.2003 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було розірвано, про що 12.07.2004 видано відповідне свідоцтво про розірвання шлюбу, а у книзі реєстрації актів цивільного стану зроблено відповідний запис № 110. Однак у подальшому ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 14.08.2007 рішення суду про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було скасоване, а провадження у справі закрите на підставі відповідних положень процесуального законодавства у зв`язку зі смертю суб`єкта правовідносин, які не допускають правонаступництва.
Також постановою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 09.01.2008 було анульовано первинний запис цивільного стану про розірвання шлюбу від 12.07.2004 № 110, складений відділом РАЦС Бахмацького районного управління юстиції.
Наголошувала, що на момент смерті ОСОБА_3 відповідне рішення суду про розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_5 було чинним, отже останній не може спадкувати за померлою як її законний чоловік. На переконання позивача, ОСОБА_5 можна вважати чоловіком померлої ОСОБА_3 лише з 10.04.2009, тобто з моменту анулювання актового запису про розірвання шлюбу, а оскільки право на спадщину виникло з моменту смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , то ОСОБА_5 не міг його набути ні 13.04.2007, ні 04.07.2008, коли подав відповідну заяву до державної нотаріальної контори. Вказувала, що заява ОСОБА_5 про прийняття спадщини від 04.07.2008 - це заява сторонньої особи, оскільки її підписано ОСОБА_6 .
З урахуванням зазначеного вище позивач звернулася до державного нотаріуса Бахмацької державної нотаріальної контори із заявою про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.12.2016, а саме - про виключення ОСОБА_5 з числа спадкоємців майна ОСОБА_3 , однак 06.06.2024 державний нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Вважає, що така відмова не ґрунтується на положеннях законодавства і має бути визнана протиправною.
Як на правову підставу своїх вимог посилається на положення статей 1220, 1223 Цивільного кодексу України, за змістом яких спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, а право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, та на статтю 50 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-ХІІ, згідно з якою нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ
Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 03 березня 2026 року у задоволенні позову відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без дослідження усіх істотних обставин справи, що мають суттєве значення для об`єктивного вирішення даної справи. 
На думку сторони позивача судом було винесено рішення у даній справ без дослідження належних доказів у справі, не надано належної оцінки того, що на дату прийняття спірного рішення спадкодавець та спадкоємець були розлучені, проживали окремо, судом не враховано принципу ЄСПЛ «поза розумним сумнівом».
Вказує, що розлучившись, отримавши судове рішення та свідоцтво про розірвання шлюбу, її мати виключила можливість спадкування її майна колишнім чоловіком, чим порушено волю спадкодавця та права законних спадкоємців, дітей спадкодавця.
Зазначає, що ОСОБА_5 не міг набути подружнього статусу «одружений» відносно ОСОБА_3 після смерті останньої. Після прийняття судового рішення про розірвання шлюбу вони проживали окремо в період з літа 2003 року і до дня смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відзив на апеляційну скаргу в порядку статті 360 ЦПК України не надходив.
Учасники справи у судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи.
Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення повістки про явку в суд не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання з урахуванням належного повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку із неявкою всіх учасників справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Судом установлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією актового запису про смерть від 17.04.2007 № 98 (а.с. 95).
Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 01.08.2003 розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , зареєстрований 21.01.1994 відділом ЗАГС Бахмацької районної державної адміністрації Чернігівської області, актовий запис №8 (а.с.15).
Відповідно до копії свідоцтва від 12.07.2004 серії НОМЕР_1 шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було розірвано, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Бахмацького районного управління юстиції Чернігівської області 12.07.2004 зроблено відповідний запис № 110 у книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу (а.с. 109, 150).
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 14.08.2007 рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 01.08.2003 скасовано, провадження у справі закрито (а.с.68). Підставою скасування рішення та закриття провадження у справі стало, те що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Листом від 11.04.2009 відділ реєстрації актів цивільного стану Бахмацького районного управління юстиції повідомив про анулювання 10.04.2009 на підставі постанови Бахмацького районного суду Чернігівської області актового запису № 110 про розірвання шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , складеного 12.07.2004 відділом реєстрації актів цивільного стану Бахмацького районного управління юстиції (а.с. 11).
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.10.2021 постанову Бахмацького районного суду Чернігівської області від 09.01.2008 скасовано, провадження у справі №2-а-10-2008 за позовом ОСОБА_5 до Бахмацького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про зобов`язання вчинити дії - закрито у зв`язку з відсутністю публічно-правового спору і наявністю спору цивільного (а.с. 9).
Копією спадкової справи підтверджується, що спадкоємцями майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 є дочка ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_4 та чоловік ОСОБА_5 , які прийняли спадщину по 1/3 частці житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , по 1/3 частці земельної ділянки з кадастровим номером 7420380500:03:000:0997, розміром 3,3604 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Бахмацької сільської ради та належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 750347 і по 1/3 частці земельної ділянки з кадастровим номером 7420380500:03:000:0250, розміром 0,4344 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Бахмацької сільської ради та належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 750347 (а.с. 67, 134-184).
Свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане майно після смерті ОСОБА_3 видано спадкоємцям ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .
Спадкоємцю ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину за законом не видавалися.
ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що убачається з копії спадкової справи №211/2018, заведеної Бахмацькою державною нотаріальною конторою після смерті останнього та спадщину після смерті яго прийняла ОСОБА_2 (96-107).
Позивачем 04.06.2024 до Бахмацької державної нотаріальної контори Чернігівської області подано заяву, за змістом якої остання просила внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.12.2016, а саме виключити ОСОБА_5 з числа спадкоємців ОСОБА_3 (а.с. 193).
Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.06.2024 державним нотаріусом Бахмацької державної нотаріальної контори Чернігівської області Кухтою Т.О. відмовлено спадкоємцям ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у внесенні змін до свідоцтва про право на спадщину за законом виданих державним нотаріусом Бахмацької районної державної нотаріальної контори від 07.12.2016 за № 2-1026, № 2-1027, № 2-1028, № 2-1029, № 2-1030 та № 2-1031 за відсутності відповідних підстав визначених положеннями статті 1300 ЦК України (а.с. 8).
Як зазначив нотаріус у спірній постанові, між спадкоємцями виник спір про дійсність реєстрації шлюбу від 21.01.1994 за № 8 між спадкодавцем ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 01.08.2003 шлюб між спадкодавцем та спадкоємцем ОСОБА_5 розірвано про що 12.07.2004 видано свідоцтво про розірвання шлюбу та зроблено запис в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу за №110, але ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області 14.08.2007 вищевказане рішення скасовано і закрите провадження у справі у зв`язку із смертю ОСОБА_3 . Постановою Бахмацького районного суду Чернігівської області 09.01.2008 за позовом ОСОБА_5 анульовано первинний запис цивільного стану про розірвання шлюбу. Отже при видачі свідоцтв про право на спадщину нотаріус вважав ОСОБА_5 юридично переживши подружжям, тому і спадкове майно було поділене порівну між спадкодавцями тобто по 1/3 частці кожному. Внесення змін до свідоцтв про право на спадщину можливий за умови згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, та на вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду. Оскільки один із спадкоємців ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а за другою умовою відсутнє рішення суду щодо внесення змін до вищевказаних свідоцтв, то за таких умов не може бути здійсненна вимога про внесення змін до вищевказаних свідоцтв.

ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД ПРИ УХВАЛЕННІ ПОСТАНОВИ
Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина третя статті 1223 ЦК України).
Згідно з частиною третьою статті 1267 ЦК України спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.
Відповідно до частин першої, другої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них з визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.
Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав.
Статтею 1300 ЦК України встановлено, що за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.
Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат».
Відповідно до статті 1 цього закону нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Згідно із статтею 5 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов`язаний, зокрема: здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам; виконувати інші обов`язки, передбачені законом.
Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України та його територіальних органів, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим.
Статтею 49 Закону України «Про нотаріат» передбачено підстави для відмови у вчиненні нотаріальних дій. 
Відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 8-1) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії щодо відчуження належного їй майна, внесена до Єдиного реєстру боржників; 9) в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з частиною третьою статті 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальних дій.
На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.
Нотаріус зобов`язаний мотивувати свої дії, направлені на відмову у вчиненні нотаріальної дії. При цьому нотаріусу заборонено лише безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії (постанов Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року в справі № 473/1878/19 (провадження № 61-20469сво19)).
Згідно із статтею 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
Право на оскарження нотаріальної дії може бути реалізоване лише у випадку, якщо таке звернення може призвести до відновлення порушеного права або інтересу без необхідності дослідження правомірності дій інших осіб. У разі наявності спору про право на спадкове майно між спадкоємцями, скасування постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії не є ефективним способом захисту прав, захист прав має здійснюватися шляхом подання позову по суті спірних правовідносин (див. постанову Верховного Суду від 18 квітня 2025 року у справі № 331/2113/23 (провадження № 61-1124св24)).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи відсутні докази того, що всі спадкоємці, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 , досягли згоди стосовно необхідності внесення змін до виданих свідоцтв про право на спадщину або ж, що існує відповідне рішення суду, яким були б задоволені вимоги когось зі спадкоємців про зобов`язання внести зміни до таких свідоцтв. Крім того, судом враховано, що ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 14.08.2007, якою було скасовано рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 01.08.2003 про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , їх шлюб припинився саме 13.04.2007 на підставі частини першої статті 104 СК України, тобто внаслідок смерті ОСОБА_3 . Відповідно, на момент смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_5 вважався законним чоловіком останньої і тим з подружжя, хто пережив іншого, а отже, набув права спадкування за померлою.
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Предметом спору у цій справі є оскарження постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме, внесення змін до свідоцтв про право на спадщину за законом, шляхом виключення із кола спадкоємців ОСОБА_5 , за яким виділена 1/3 частка спадкового майна за вказаними свідоцтвами.
Апеляційний суд зауважує, що вказане питання врегульовано ст. 1300 ЦК України, якою визначено, що внесення змін до свідоцтва про право на спадщину здійснюється за місцем відкриття спадщини та за наявністю обов`язкових умов: 1. За згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину; 2. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду.
Звертаючись із заявою до Бахмацької державної нотаріальної контори від 04.06.2024 позивач просила внести зміни до свідоцтв про право на спадщину від 07.12.2016, а саме, виключити ОСОБА_5 із кола спадкоємців майна ОСОБА_3 , оскільки він таким не був на день відкриття спадщини.
Як вбачається зі змісту цієї заяви, а також із матеріалів спадкової справи, згода всіх спадкоємців на внесення змін до свідоцтва про право на спадщину відсутня. Також відсутнє і рішення суду про внесення таких змін.
Суть наведеної заяви позивача зводиться до того, що вона просить нотаріуса виключити із кола спадкоємців ОСОБА_5 , з огляду на те, що останній не перебував у шлюбі зі спадкодавцем на час її смерті та відкриття спадщини, а тому, на думку позивача, він не є спадкоємцем.
Отже, враховуючи відсутність згоди всіх спадкоємців та відсутність судового рішення про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, нотаріус правомірно відмовив ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії.
З огляду на викладені обставини справи та норми права, які регулюють спірні правовідносини, а також те, що державним нотаріусом при винесенні постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії дотримано норми законодавства, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Крім того, колегія суддів зазначає, що суд апеляційної інстанції, який переглядає рішення у цій справі, не може надати оцінку ухвалі Апеляційного суду Чернігівської області від 14.08.2007, якою скасовано рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 01.08.2003 про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , що стало наслідком відновлення правового статусу подружжя, на предмет її законності та обґрунтованості, оскільки це є повноваженнями суду касаційної інстанції.
Також, правомірно відхилено судом доводи позивача щодо подання заяви про прийняття спадщини від 04.07.2008 іншою особою, а не ОСОБА_5 , оскільки особу останнього нотаріусом було встановлено за паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 28.12.1996 Бахмацьким РВ УМВС України в Чернігівській області на ім`я ОСОБА_5 , з огляду на те, що зазначення поряд з графою «Підпис:» літер та знаків « ОСОБА_5 » з урахуванням положень частини другої ст. 10 Конституції України про вільний розвиток, використання і захист російської, інших мов національних меншин в Україні, саме по собі не може свідчити про подання заяви про прийняття спадщини від 04.07.2008 іншою особою, а не ОСОБА_5 із чим погоджується і колегія суддів.
Доводи апеляційної скарги щодо ненадання належної оцінки доказам, зібраним органами поліції (міліції), а також інші доводи, які зводяться до переоцінки доказів, правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothersv. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorouv. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 03.03.2026, без змін.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 03 березня 2026 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 24 липня 2026 року.

Головуючий: Судді: