18.08.26  Справа №469/444/26
2-а/469/22/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2026 року селище Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі: 
головуючого судді - Тавлуя В.В., 
за участю секретаря судового засідання - Рогозевич С. О., 
позивач - ОСОБА_1 - не з`явився,
представник позивача адвокат Айвазян Ю.К. - не з`явився,

представник відповідача -  
ІНФОРМАЦІЯ_1 - не з`явився, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Березанка справу за адміністративним позовом  ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, –
в с т а н о в и в: 
Позивач 10.08.2026 року звернувся до Березанського районного суду Миколаївської області з даним позовом, у якому просив: визнати протиправною та скасувати Постанову №1271 від 31.07.2025 року по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, складену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, та накладення штрафу в сумі 17000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що в оскаржуваній постанові №1271 від 31.07.2025 року зазначено, що 21.07.2025 року під час перевірки облікових даних 1-м відділом ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено неявку Позивача 02.06.2025 року о 09 год. 00 хв. за повісткою № 3509182 від 20.05.2025 року, що свідчить про порушення Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Разом з тим, ані у протоколі про адміністративне правопорушення № 356 від 21.07.2025 року, ані в постанові № 1271 від 31.07.2025 року не зазначено, яку саме статтю, частину, пункт чи інший структурний елемент Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», на думку Відповідача, порушив Позивач.
За таких обставин зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення № 356 від 21.07.2025 року та постанови № 1271 від 31.07.2025 року неможливо встановити, порушення якого саме обов`язку, передбаченого Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», покладено Відповідачем в основу притягнення Позивача до адміністративної відповідальності.
Відсутність у протоколі та постанові конкретизації норми Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яку, за висновком Відповідача, порушив Позивач, свідчить про неналежне викладення суті адміністративного правопорушення у 
протоколі та неналежний опис обставин, установлених під час розгляду справи, у постанові.
Крім того, матеріали, на які посилається Відповідач як на підтвердження належного направлення Позивачу повістки № 3509182 від 20.05.2025 року, містять істотні суперечності та аж ніяк не підтверджують факту направлення Позивачу повістки № 3509182 від 20.05.2025 року.
Так, повістка №3509182 містить дату 20.05.2025 року, тоді як поштове відправлення, яким, за твердженням Відповідача, вона надсилалася Позивачу, прийняте оператором поштового зв`язку 19.05.2025 року.
Отже, виходячи з наведеної хронології, станом на 19.05.2025 року повістка №3509182 від 20.05.2025 року ще не існувала як оформлений документ, а тому не могла бути вкладена до поштового відправлення, прийнятого цього дня до пересилання.
Відповідно до пункту 30 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 (далі - Порядок № 560), у разі формування повістки за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу накладає на повістку кваліфікований електронний підпис у день її формування.
Пунктом 34 Порядку № 560 передбачено, що повістка надсилається адресату протягом 48 годин після підпису повістки відповідним керівником.
Таким чином, поштове відправлення не могло бути прийняте до пересилання 19.05.2025 року, якщо сама повістка сформована та підписана 20.05.2025 року.
Також, у матеріалах справи відсутній опис вкладення до відповідного поштового відправлення.
Згідно із пунктом 30-2 Порядку № 560 повістки, сформовані за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, надсилаються рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення.
Відповідно до пункту 30-3 Порядку № 560 в описі вкладення зазначаються дані адресата, найменування вкладення із кількістю аркушів, дані керівника та інформація про дату накладення кваліфікованого електронного підпису.
Окрім того, пунктом 17 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270 (далі - Правила №270), визначено, що внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення га/або з післяплатою.
Послуга опису вкладення до поштового відправлення полягає у підтвердженні у визначеному оператором поштового зв`язку порядку відповідно до технологічного процесу здійснення такої операції вмісту вкладення до поштового відправлення із зазначенням індивідуальних ознак відповідного вкладення, зокрема конкретного виду та кількості.
З цією метою використовується форма 107П опису вкладення до рекомендованого відправлення, у якій передбачено місце для підтвердження вкладення самим відправником, а також місце для перевірки правильності вкладення працівником поштового зв`язку у вигляді підпису та печатки.
За відсутності опису вкладення неможливо встановити зміст поштового відправлення, на яке посилається Відповідач, а відтак відсутнє належне підтвердження факту направлення Позивачу повістки № 3509182 від 20.05.2025 року.
Поряд із наведеним, Відповідач володів відомостями про номер телефону Позивача, однак у поштовому відправленні, на яке Відповідач посилається як на доказ направлення повістки, такий номер телефону не зазначено.
Це має істотне значення, оскільки у разі відсутності адресата за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК».
Отже, незазначення номера телефону у поштовому відправленні, на яке посилається Відповідач, виключило можливість інформування Позивача працівником поштового зв`язку саме за номером телефону.
Відповідно до пункту 41 №560, належним підтвердженням оповіщення військовозобов`язаного у разі надсилання повістки поштовим зв`язком є, зокрема, день отримання поштового відправлення або день проставлення відмітки про відмову в отриманні чи відсутність особи за відповідною адресою.

Разом з тим повістка № 3509182 була оформлена на явку 02.06.2025 року, тоді як на довідці форми Ф-20 міститься дата 11.06.2025 року.

Отже, навіть якщо виходити з того, що саме дата 11.06.2025 року розглядається Відповідачем як підтвердження оповіщення, таке оповіщення зафіксоване вже після спливу 9 календарних днів з дати явки, визначеної у повістці.

За таких обставин, дата 11.06.2025 року не може вважатися належним підтвердженням оповіщення Позивача про виклик на 02.06.2025 року, оскільки не підтверджує доведення до відома Позивача обов`язку з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки до настання визначеної у повістці дати.

Також, після винесення постанови № 1271 від 31.07.2025 року Відповідач не виконав обов`язку щодо вручення або надсилання Позивачу її копії у встановленому законом порядку.
Так, у самій постанові № 1271 від 31.07.2025 року відсутня дата отримання її копії Позивачем, також, у матеріалах справи відсутні належні докази направлення Позивачу копії постанови № 1271 від 31.07.2025 року поштовим зв`язком.

Посилаючись на наведені обставини позивач просить задовольнити позов. 

Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 22 квітня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Відповідно до вимог ст.261 КАС України відповідачу було встановлено строк на подачу відзиву та пояснень на позовну заяву з дня отримання ухвали суду.

19 травня 2026 року відповідач подав до суду Відзив на позовну заяву, у якій просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі посилаючись на те, що позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності в передбачений законом спосіб, без порушення норм процесуального права (а.с.46-50).

У судове засідання позивач та його представник не з’явилися, подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі та підтримання позовних вимог. 

Представник відповідача  ІНФОРМАЦІЯ_2 у судове засідання 13 серпня 2026 року не з`явився, як і не з`являвся у попередні судові засідання, які відкладалися у зв`язку з його неявкою.

За таких обставин суд розглянув справу за відсутності сторін у справі.

Дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, оцінивши їх, суд встановив наступні обставини та правовідносини сторін.

З матеріалів справи вбачається, що Постановою №1271 від 31.07.2025 року по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, складеною начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 позивача  ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, та накладенно адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17000,00 грн., що підтверджується копією вказаної постанови (а.с.12-13).

За змістом оскаржуваної постанови  ОСОБА_1 визнано винним у тому, що 21 липня 2025 року о 10 год. 30 хв. під час перевірки облікових даних у ІНФОРМАЦІЯ_3 було виявлено, що  ОСОБА_1 на вимогу уповноваженої особи не з`явився 02.06.2025 року по повісті до ІНФОРМАЦІЯ_4 , чим порушив вимоги Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив правопорушення передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП в період особливого періоду.

Позивач оспорює правомірність вказаної постанови, посилаючись допущення ТЦК та СП ряду порушень законодавства при її винесенні. 

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно з частиною першою статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. 
Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.
Відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. 
Встановлений зазначеною нормою порядок складення протоколу про адміністративне правопорушення є гарантією дотримання процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема, обізнаності такої особи про складення щодо неї протоколу про адміністративне правопорушення та його змісту, можливості надання пояснень та клопотань, зауважень до протоколу.

Частиною 3 ст.210-1 КУпАП України встановлено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. 
Вказана норма є бланкетною, серед ознак суті такого адміністративного правопорушення обов`язково повинно бути посилання на конкретний нормативно-правовий акт, яким становлюються відповідні правила та якого не дотрималась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За текстом оскаржуваної постанови  ОСОБА_1 визнано винним у тому, що 21 липня 2025 року о 10 год. 30 хв. під час перевірки облікових даних у ІНФОРМАЦІЯ_3 було виявлено, що  ОСОБА_1 на вимогу уповноваженої особи не з`явився 02.06.2025 року по повісті до ІНФОРМАЦІЯ_4 , чим порушив вимоги Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив правопорушення передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП в період особливого періоду.

Вказану постанову складено на підставі  Протоколу про адміністративне правопорушення №356 від 21.07.2025 року, за даними якого позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП у зв`язку з тим, що 21 липня 2025 року о 10 год. 30 хв. під час перевірки облікових даних у ІНФОРМАЦІЯ_3 було виявлено, що  ОСОБА_1 на вимогу уповноваженої особи не з`явився 02.06.2025 року по повісті до ІНФОРМАЦІЯ_4 , чим порушив вимоги Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив правопорушення передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП в період особливого періоду (а.с.14-15).

Разом з тим, будь-яких відомостей з посиланням на номер та дату повістки про явку  до ІНФОРМАЦІЯ_5 , і якими доказами підтверджується обізнаність позивача з`явитися у зазначений час, оскаржувана постанова та протокол про адміністративне правопорушення не містять. 

Крім того, за змістом Протоколу про адміністративне правопорушення №356 від 21.07.2025 року, позивач надав пояснення, у яких зазначив, що повістку про необхідність явки до ТЦК він не отримував. 

Як вбачається з наявної у матеріалах справи Повістки № 3509182 від 20.05.2025 року, що позивача зобов`язано з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_6 02.06.2025 року на 09:00 год. (а.с.16). 

Разом з тим, за даними дослідженого судом Рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення Ф.119 (а.с.17) вказану повістку було направлено позивачу 19.05.2026 року, тобто, до дати, коли повістку було сформовано, що є суперечливим.

Також за змістом п.п.2 П.41. Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України івд 16.05.2024 року №560 належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:
2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:
- день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;
- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних.

В той же час, за даними дослідженої судом копії Довідки Ф.20 про відсутність позивача за місцем проживання, вказану довідку датовано 11.06.2025 року (а.с.20).

Тобто, належним оповіщенням позивача про явку до ІНФОРМАЦІЯ_6 відповідно до приписів п.п.2 П.41. Порядку є 11.06.2025 року – день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи.

Таким чином, враховуючи, що Повісткою № 3509182 від 20.05.2025 року позивача зобов`язано з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_6 02.06.2025 року на 09:00 год., станом на 02.06.2025 року відсутнє підтвердження належного оповіщення про явку до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення, складениий відносно позивача, всупереч ст.256 КУпАП, не мість достатніх відомостей, на підставі яких було б можливо обгрунтовано припускати, що діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, зокрема, відсутні посилання на номер та дату повістки, докази на підтвердження належного оповіщення позивача.

Відповідно до ч.1 ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, які пом`якшують чи обтяжують відповідальність.

В свою чергу, згідно із ч.2 ст.283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, зокрема, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи і посилання на норму закону, яка передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення. Дотримання цих вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови в судовому порядку.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.05.2020 року у справі № 513/899/16-а.
Формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу його вчинення, мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів мають вказуватись у вигляді точних і категоричних суджень, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи. При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актів, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.
Крім того, диспозиція ч.3 ст.210-1 КУпАП є бланкетною, а тому серед ознак суті такого адміністративного правопорушення обов`язково повинно бути посилання на конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та якого не дотрималась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, порушивши тим самим законодавчі приписи. 
Сутність пред `явленого обвинувачення повинна відповідати диспозиції статті закону, яким встановлено відповідальність за вчинення правопорушення.

Висновок органу чи посадової особи, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, про винність особи у вчиненні такого правопорушення, повинен бути винесеним на підставі передбачених ст.251 КУпАП доказів.

Зазначених вимог особою, що прийняла оскаржувану постанову, не виконано, у постанові не викладено суть адміністративного правопорушення, а саме не зазначено, яку статтю (частину статті, пункт) Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" порушено позивачем, не встановлено дату і час порушення, відсутній достатній опис обставин, установлених під час розгляду справи, у тому числі щодо номеру та дати повістки, якою викликався позивач до ІНФОРМАЦІЯ_3 , дати її вручення позивачу та дати, на яку позивач повинен був з’явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до повістки.

При розгляді адміністративного позову відповідачем не надано доказів неявки позивача за врученою йому належним чином повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_3 у визначені такою повісткою дату і час.
Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
На підставі з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, за що передбачена відповідальність КУпАП.

Таким чином, відповідачем не доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, а саме, що позивач не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_7 у встановлені повісткою строки та місце.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За змістом положень ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Враховуючи встановлені при розгляді справи обставини, суд дійшов висновку про те, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм ч.2 ст.283 КУпАП, та що в ході процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані вимоги Конституції України та КУпАП та не встановлено наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Враховуючи зазначені порушення законодавства України, оскаржувана постанова підлягає скасуванню. 

Доводи відповідача в заперечення проти позову в частині того, що позивача належним чином було повідомлено про необхідність з`явитися до ТЦК у визначений, суд не приймає до уваги при ухваленні рішення по суті спору, оскільки вони не підтверджені належними доказами та спростовуються дослідженими судом матеріалами.
Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно із ч.2 ст.132 КАС України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Таким чином, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_7 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 665,50 грн., сплачений при зверненні до суду у зв`язку із оскарженням постанови.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 19-20, 25, 241-246, 286 КАС України, – 
у х в а л и в:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати Постанову №1271 від 31.07.2025 року по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, складену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, та накладення штрафу в сумі 17000,00 грн.

Відповідно до ст.139 КАС України стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати на сплату судового збору в сумі 665,60 грн.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18 серпня 2026 року.

Суддя: