Справа № 523/17483/26
Провадження №2/523/8928/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
заочне 
"02" вересня 2026 р. м.Одеса
Пересипський районний суд м. Одеси в складі: 
Головуючого судді - Мурманової І.М., 
за участі секретаря судового засідання – Сивак К.С. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Одеси цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про скасування заборони на відчуження квартири, - 

ВСТАНОВИВ:
Від імені та в інтересах ОСОБА_1 до Пересипського районного суду м. Одеси з позовною заяву до Органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про скасування заборони на відчуження квартири у зв`язку з відпаданням підстав, які зумовлювали її встановлення, звернувся адвокат Коновалов Дмитро Юрійович. 
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10.07.2012 року у справі №1527/6361/12 було частково задоволено позов заступника прокурора Суворовського району м. Одеси, поданий в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та встановлення заборони на відчуження квартири. В резолютивній частині судового рішення суд ухвалив, заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 без згоди Органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації ОМР. 
Позивач є співвласником квартири, обставини, що були підставою для встановлення заборони відпали. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким чином, зі смертю ОСОБА_4 припинилось її особисте право користування квартирою та відсутній будь-який суб`єкт, в інтересах якого може продовжувати існувати судова заборона. 
З урахуванням викладеного представник позивача просить: скасувати заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 , встановлену рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10.07.2012 року у справі №1527/6361/12. 
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України.
Ухвалою суду від 11 серпня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено слухання справи в судове засідання. 
В судове засідання призначене на 02 вересня 2026 року сторони до суду не з`явились про час та місце слухання справи повідомлені. 
На адресу суду надійшла заява за підписом представника позивача про слухання справи за відсутності сторони позивача, відповідно якої адвокат Коновалов Дмитро Юрійович зазначив, що позов підтримує та просить його задовольнити. 
Представник позивача органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, про час та місце слухання справи повідомлений (а.с.29), до суду не з`явився про причини не явки суду не повідомив. 
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про час та місце слухання справи повідомлені, про причини не явки суду не повідомили, з будь-якими заявами не звертались. 
З огляду на зазначене судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомлялись, представник позивача звернувся із заявою про слухання справи за його відсутності, а відтак підстав для відкладення слухання справи, передбачених ст. 223 ЦПК України, судом не встановлено. 
Ухвалою суду від 02 вересня 2026 року вирішено провести заочний розгляд справи. 
Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Звертаючись до суду з позовом про скасування заборони на відчуження квартири у зв`язку з відпаданням підстав, які зумовлювали її встановлення, представник позивача зазначив, що після смерті ОСОБА_4 правова мета встановлення зазначеної заборони повністю відпала, однак жоден орган державної влади чи орган місцевого самоврядування не наділений повноваженнями самостійно припинити її дію.
Фактично на даний час згадувана заборона не спрямована на захист будь-яких прав чи законних інтересів та безпідставно перешкоджає позивачу у здійсненні належного йому права власності, зокрема права вільно розпоряджатися належною часткою квартири.
Внаслідок цього позивач позбавлений можливості реалізувати гарантовані законом повноваження співвласника майна, що і стало підставою для звернення до суду із цим позовом.
Судом встановлено, що 10 липня 2012 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси у справі №1527/6361/12 було частково задоволено позов заступника прокурора Суворовського району м. Одеси, поданий в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до її матері - ОСОБА_2 про позбавлення останньої батьківських прав, стягнення аліментів та встановлення заборони на відчуження квартири. 
У резолютивній частині зазначеного рішення суд ухвалив: «Заборонити відчуження квартири АДРЕСА_1 , без згоди Органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради».
Отже, як вбачається з мотивувальної частини зазначеного рішення, суд дійшов висновку, що квартира належить на праві приватної власності бабусі дитини (позивач у даній справі - ОСОБА_1 ), тоді як сама дитина, як член сім`ї власника житла, мала право користування зазначеною квартирою. Саме необхідність забезпечення цього права користування було єдиною правовою підставою для встановлення судом заборони на її відчуження.
Отже, суд пов`язав необхідність встановлення зазначеного обмеження виключно із забезпеченням житлових прав неповнолітньої ОСОБА_4 , а не з будь-якими іншими правовими підставами.
Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач є співвласником квартири АДРЕСА_1 .
Згідно копії свідоцтва про смерть (серії НОМЕР_1 , актовий запис № 89) від 20 січня 2026 року, встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Таким чином, суд дійшов висновку, що зі смертю ОСОБА_4 , житлові права якої були предметом судового захисту у справі № 1527/6361/12, припинилося її особисте право користування зазначеною квартирою та відсутній будь-який суб`єкт, в інтересах якого може продовжувати існувати судова заборона, а відтак обмеження права власності втратило як фактичну, так і юридичну підставу свого існування, оскільки припинилися правовідносини, для забезпечення яких воно було встановлено.
Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина перша статті 4 Цивільного процесуального кодексу України).
Інститут права власності в Україні регулюється приписами статті 41 Конституції України. У відповідності до ч. 1 даної статті, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частина 4 ст. 41 Конституції України встановлює принцип непорушності приватної власності.
Як слідує зі ст. 316 ЦК України, право власності являє собою право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За змістом ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яким він розпоряджається на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом та у встановленому законом порядку.
Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння (ст. 391 ЦК України).
У відповідності до пункту 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Отже, наявність обтяження на майно, що на праві власності належить позивачу, обмежує право позивача на користування та розпорядження майном. 
Обставини щодо обтяження майна з метою захисту житлових прав дитини відпали у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Враховуючи наявність заборон на нерухоме майно, неможливість зняття заборони в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог  ОСОБА_1 . 
Позивачем не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача
Керуючись ст.ст. 3, 13, 76-81, 95, 141, 247, 259, 265, 274, 280-284, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про скасування заборони на відчуження квартири у зв`язку з відпаданням підстав, які зумовлювали її встановлення – задовольнити. 
Скасувати заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 , встановлену рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10 липня 2012 року у справі №1527/6361/12.
Судові витрати по справі віднести за рахунок позивача. 
Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - ти денний строк з дня отримання рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне судове рішення складено 07.09.2026 р.
Суддя: