ПОСТАНОВА
 
Іменем України
 
  	№ 610/2088/26 № 3/610/757/2026	
м. Балаклія	09 липня 2026 року	

Суддя Балаклійського районного суду Харківської області Стригуненко Володимир Миколайович, розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки; зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ,

в с т а н о в и в:

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

В розумінні Європейського суду з прав людини справи про адміністративні правопорушення є кримінальним провадженням, тому до таких справ за аналогією можливо застосувати принципи кримінального процесу.

Отже у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа, та потерпілий додатково користуються гарантіями ст. 6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Поширення стандартів кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення, безсумнівно, зумовлює необхідність дотримання особливих вимог до процедури збирання, подання та оцінки доказів, а також до вмотивованості судових рішень, які у разі визнання особи винною повинні містити відповідні достатні мотиви, які дали змогу спростувати презумпцію невинуватості та призначити пропорційне вчиненому покарання.

У рішенні у справі «Олег Колесник проти України» ЄСПЛ вказав, що вимоги пункту 3 статті 6 Конвенції слід розглядати як конкретні аспекти права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції, і завдання суду полягає у тому, щоб з`ясувати, чи був увесь зазначений процес, включно зі способом, у який здійснювався збір доказів, «справедливим» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Виходячи зі змісту ст. 7, 245, 279, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, окрім виключень, зазначених у ст. 258 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі, після його складання особа вважається притягнутою до адміністративної відповідальності. Зміст протоколу про адміністративне правопорушення повинен чітко відповідати приписам ст. 256 КУпАП, особливо в частині викладення фабули правопорушення, яка, як зазначено вище фактично є обвинуваченням.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом, до нього висуваються певні вимоги, а обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладено на суд, згідно загальних засад судочинства.

Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.

Суд не може перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ. Суд також й не може змінювати суть «обвинувачення», викладеного у протоколі про адміністративне правопорушення.

За змістом ст. 279, 280 КУпАП справа про адміністративне правопорушення має розглядатись у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВБА № 160347 від 04.05.2026 ОСОБА_1 обвинувачується у тому, що: 

« 17.04.2026 о 09.15 гр. ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , ухилилась від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачених ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 150 СК України щодо виховання свого м/л сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в приміщенні підземної школи виразився ненормативною лексикою та вдарив по сідницях ногою н/л ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

В суді ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй правопорушення винуватою себе не визнала.
02.07.2026 подала письмові заперечення, в яких просила закрити провадження у справі за відсутності складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.
Вважала, що при складанні протоколу формально поставились до його оформлення, не з`ясувавши всіх обставин конфлікту, що виник між неповнолітніми. Всупереч ст. 256, 184 КУпАП суть порушення, викладена в протоколі, не відображає всіх суттєвих обставин, передбачених диспозицією ч. 1 ст. 184 КУпАП та не містить всіх ознак об`єктивної сторони даного правопорушення. Зокрема, не зазначено, в чому саме полягало її, як матері, ухилення від виконання батьківських обов`язків, які саме дії чи бездіяльність вона вчинила, що були спрямовані на ухилення від виконання таких обов`язків, не конкретизовано, яким чином поведінка її сина є наслідком ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків. Факт конфлікту, що виник між неповнолітніми в приміщенні підземної школи, не підтверджується ніякими доказами, окрім заяви ОСОБА_4 - батька неповнолітнього ОСОБА_3 . 
Її син пояснив їй, що 17.04.2026 конфлікт між неповнолітніми виник унаслідок взаємної поведінки дітей, був одиничним випадком, який відбувся через емоційний стан дітей в той момент і не має системного характеру. Наразі конфлікт повністю вичерпаний, між хлопцями підтримуються товариські стосунки. 
Посилалась на те, що її неповнолітній син ОСОБА_5 має статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів. Вони проживають, працюють, навчаються на території можливих бойових дій, в місті постійно оголошуються повітряні тривоги, періодично здійснюються ворожі обстріли. Через ці обставини емоційний стан дитини є вразливим, що може спричинити поведінковий регрес. 
В Протоколі зазначено, що ОСОБА_5 виразився «ненормативною лексикою». Під час виховної бесіди син їй пояснив, що ним було вжито слово, яке не є нецензурною лайкою, а є загальновживаним жаргонним висловом, який, на жаль, наразі від час воєнного стану є дуже поширеним як серед дорослих, так і серед дітей. 
Крім того, в момент конфлікту діти перебували в навчальному закладі, де відповідальність за життя та здоров`я дітей, за шкільну дисципліну серед учнів покладається на керівника та інших працівників закладу освіти. Однак педагогічними працівниками не було вжито ніяких заходів впливу до неповнолітніх учасників конфлікту, в тому числі, не повідомлено в той же день батьків неповнолітніх. Вони з чоловіком в час виникнення конфлікту між дітьми перебували на роботі та ніяк не могли вплинути на поведінку сина в школі, події, які відбулися в підземній школі, жодним чином не могли бути ними спрогнозовані, а повсякденна поведінка сина таких підстав не мала. 
Вона вважає, що нею з чоловіком, як батьками, сумлінно, в повному обсязі виконуються обов`язки по вихованню, навчанню, розвитку дитини, вони піклуються про його здоров`я та безпеку, фізичний, духовний і моральний розвиток, виховують сина в дусі поваги до прав та свобод інших людей, до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Вони мають власне житло (трикімнатну квартиру), працюють на постійній основі на підприємствах критичної інфраструктури міста, матеріально забезпечені. Тобто для сина створені всі необхідні умови для його повноцінного розвитку. Син ОСОБА_5 добре вчиться, не пропускає навчальних занять як в режимі онлайн-уроків, так і очно в підземній школі, відвідує спортивні секції легкої атлетики, дитячого футболу, додатково проходить навчання з англійської мови, бере активну участь в громадському житті класу, проявляє інтерес до позашкільних заходів. Вони піклуються по стан його здоров`я, постійно оздоровлюємо в дитячих оздоровчих таборах під час канікул. Все це підтверджується характеристиками зі школи, спортивних та медичних закладів. З сином проведені неодноразові виховні бесіди, акцентовано на суворому дотриманні правил і норм поведінки в школі, в громадських місцях. 
Тому, обставини, викладені у протоколі, не містять жодних доказів її ухилення від виконання батьківських обов`язків, бездіяльності чи ігнорування виховного процесу сина, відмови від участі у вихованні сина, відсутності контролю протягом тривалого часу, причинного зв`язку між його діями/бездіяльністю і подією, що сталася з її сином. 
Просила долучити до матеріалів справи характеристики на сина з Балаклійського ліцею № 1, з Балаклійської дитячо-юнацької школи, з КП "Балаклійський дитячо-юнацький спортивнооздоровчий комплекс", довідку лікаря-педіатра щодо сина; копію розпорядження Балаклійської міської військової адміністрації про надання статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів (а.с. 49-52, 53-58).

Дії ОСОБА_1 за вказаним фактом кваліфіковані за ч. 1 ст. 184 КУпАП, як ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов'язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Отже диспозиція вказаної норми є бланкетною, тобто такою, що відсилає до норм іншого законодавчого акту, при формулюванні суті правопорушення вказівка на нормативний акт, який передбачає обов`язки батьків по вихованню дітей, є обов`язковою.

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" та ст. 150 Сімейного кодексу України. Так, батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Також, батьки зобов`язані виховувати дитину у дусі прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини, фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП проявляється у невиконанні батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку потерпілого без будь-якого нагляду; ухилення від виховання дітей (у т.ч. незабезпечення відвідування ними школи, контролю за проведенням дозвілля); незабезпечення потерпілим безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці; невжиття заходів щодо їх лікування; безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності; штучне створення незадовільних побутових умов тощо.
Неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей означає бездіяльність, у результаті якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно, не в повному обсязі. Наприклад, схвалюються здійснення підлітком антигромадських вчинків, прививаються погляди, установки, що пропагандують жорстокість, агресивність, ненависть, неповагу до закону; складаються умови, які загрожують життю та здоров`ю неповнолітнього; мають місце постійні чіпляння до дитини з будь-якого приводу і без нього.

Частиною 2 пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

На підтвердження обвинувачення надані в копіях: протокол прийняття заяви ОСОБА_4 про вчинене правопорушення від 21.04.2026; письмові пояснення ОСОБА_4 та його неповнолітнього сина ОСОБА_3 (учня 9-Б класу), вчителя ліцею та класного керівника 5-Б класу ОСОБА_6 , вчителя ліцею та класного керівника 9-Б класу ОСОБА_7 , вчителя ліцею ОСОБА_8 , неповнолітнього ОСОБА_9 (учня 5-Б класу), ОСОБА_10 та її неповнолітнього сина ОСОБА_11 (учня 5-Б класу), ОСОБА_12 та ОСОБА_1 , їхнього неповнолітнього сина ОСОБА_2 (учня 5-Б класу); лист поліції від 23.04.2026 до Балаклійського ліцею № 1 ім. О.А. Тризни БМР ХО щодо проведення засідання з розгляду можливого булінгу у навчальному закладі; протокол № 1 засідання комісії з питань протидії булінгу (цькуванню) щодо розгляду можливого випадку булінгу у Балаклійському ліцеї № 1 ім. О.А. Тризни БМР ХО, відповідно до якого, зокрема, було визнано, що між учнями 5-Б та 9-Б класів мала місце конфліктна ситуація, яка не має ознак булінгу (цькування); пояснювальні записки учнів 9-Б класу ОСОБА_3 та ОСОБА_13 , їх класного керівника ОСОБА_7 , батька ОСОБА_3 ОСОБА_4 , учнів 9-А класу ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , учениці 8-Б класу ОСОБА_16 , вчителя ОСОБА_17 ; паспорт ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 ; свідоцтво про народження ОСОБА_2 .

Обставини справи свідчать про наступне: 17.04.2026 в приміщенні підземної школи Балаклійського ліцею № 1 ім. О.А. Тризни БМР ХО між учнями 5-Б та 9-Б класів мала місце конфліктна ситуація, під час якої малолітній ОСОБА_2 , учень 5-Б класу, обізвав нецензурним словом та вдарив ногою по сідницях учня 9-Б класу ОСОБА_3 , який перед цим образив його однокласників, виступивши на їхній захист. 

Комісією з питань протидії булінгу (цькуванню) щодо розгляду можливого випадку булінгу у Балаклійському ліцеї № 1 ім. О.А. Тризни БМР ХО було встановлено, що між учнями мала місце конфліктна ситуація із взаємними образами, провокаціями та фізичним протистоянням, ознак систематичного психологічного та фізичного насильства комісією не встановлено.

Суд наголошує, що адміністративна відповідальність батьків за ст. 184 КУпАП настає виключно у разі доведеного ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини, забезпечення належних умов її життя та розвитку, а не за сам факт неправомірної поведінки неповнолітнього.

Сам по собі одиничний факт неправомірних дій дитини не може автоматично свідчити про наявність складу адміністративного правопорушення в діях батьків. Для притягнення до відповідальності необхідно довести причинний зв`язок між поведінкою дитини та конкретними діями або бездіяльністю батьків, а також встановити, що батьки мали реальну можливість запобігти такій поведінці, але не вжили необхідних заходів.

Тобто, адміністративна відповідальність батьків не може ґрунтуватися на формальних або ситуативних фактах поведінки дитини. Вирішальне значення має встановлення саме бездіяльності або систематично ухилення від виконання батьківських обов`язків, визначених законом.

Самі по собі наведені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини, не можуть бути достатньою підставою для висновку про те, що батьки ухиляються чи не виконують покладені на них обов`язки по вихованню дитини.

Це твердження обвинувачення спростовується встановленими під час розгляду справи обставинами: дитина у школі характеризується виключно позитивно, активно займається спортом у дитячо-юнацькій спортивній школі у відділеннях легкої атлетики, дитячого футболу, де також зарекомендував себе виключно позитивно, медичні огляди та щеплення проходить своєчасно, в цілому є здоровим, з боку медиків до батьків претензій немає. Має статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів (а.с. 53-58).

Дитина проживає та навчається на території можливих бойових дій, де періодично здійснюються ворожі обстріли, тому його емоційний стан є вразливим, і це могло вплинути на його поведінку в момент конфлікту.
Поведінка дитини є наслідком її особистого віку або ситуативних обставин, а не повної відсутності виховання.
Батьки забезпечують належні умови життя, навчання та харчування, але дитина вчинила ексцес, який став приводом для складання протоколу поліцією.

При складання протоколу про адміністративне правопорушення не взято до уваги те, що невиконання батьками обов`язків щодо виховання дітей мають містити систематичний та триваючий характер. Проте таких доказів матеріали справи не містять.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення мало обвинувальний ухил, було однобоким, не досліджені обставини, на які посилається суд.

При цьому, батьки дитини ОСОБА_2 під час події 17.04.2026 знаходились на роботі та ніяк не могли вплинути на поведінку сина в цей момент. 
Мати дитини стверджувала, що нею з чоловіком, як батьками, сумлінно, в повному обсязі виконуються обов`язки по вихованню, навчанню, розвитку дитини, вони піклуються про його здоров`я та безпеку, фізичний, духовний і моральний розвиток, виховують сина в дусі поваги до прав та свобод інших людей, мають власне житло, працюють на постійній основі, матеріально забезпечені, для сина створені всі необхідні умови для його повноцінного розвитку, дитина добре вчиться, не пропускає навчальних занять, відвідує спортивні секції, додатково проходить навчання з англійської мови, бере активну участь в громадському житті класу, вони піклуються по стан його здоров`я.
Доказів протилежного обвинуваченням не надано. 

До та після вказаного випадку з боку дитини ОСОБА_2 неправомірних дій більше не повторювалось, в матеріалах справи такі відомості відсутні.

Крім того мати зазначила, що з сином проведені неодноразові виховні бесіди, акцентовано на суворому дотриманні правил і норм поведінки в школі, в громадських місцях. 

Проте її необхідно попередити про необхідність посилення контролю за сином та недопущення подібних випадків.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване адміністративне правопорушення було вчинено і особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, винувата у вчиненні цього адміністративного правопорушення.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Наявність обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Суд вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення ЄСПЛ, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series А заява № 25).

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно із ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. 

Виходячи з цього суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі за п. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 33-35, 252, 247, 280, 284-285 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю в її діях складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня її винесення апеляційної скарги.

Суддя Стригуненко В.М.