ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

13 липня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/15154/25	
(суддя Маковська О.В., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),
суддів: Іванова С.М., Шальєвої В.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2025 року у справі №160/15154/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 23 травня 2025 року звернулася до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , згідно з яким просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби, виплаченої 18.04.2025 року на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 року у справі №160/17349/24;
- зобов?язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв?язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби, виплаченої 18.04.2025 року на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 року у справі №160/17349/24.
Позов обґрунтовано тим, що відповідачем не проведено з позивачем розрахунків з виплати грошової компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення на виконання рішення суду. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2025 року позов задоволено.
Суд, визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби, виплаченої 18.04.2025 року на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 року у справі №160/17349/24.
Зобов?язав військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби, виплаченої 18.04.2025 року на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 року у справі №160/17349/24. 
Рішення суду мотивовано тим, що в цій справі є наявність факту невиплати позивачу в повному обсязі грошового забезпечення в належному розмірі (невчасної виплати індексації грошового забезпечення), також наявний факт виплати сум індексації на виконання судового рішення, але відсутність виплати компенсацій втрати частини доходів, а тому позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати (грошового забезпечення), у зв`язку з порушенням строків виплати перерахованого грошового забезпечення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що в період проходження військової служби до моменту звільнення грошове забезпечення позивача здійснювалось відповідачем в межах обсягів бюджетних призначень, визначених у Державному бюджеті України головному розпоряднику - Міністерству оборони України та в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. На час звільнення позивача з військової служби спору щодо перерахунку грошового забезпечення не було. Такий спір було ініційовано та виник за зверненням позивача до суду з вимогами до відповідача про перерахунок грошового забезпечення. Тобто, спірною сума стала з моменту звернення позивача до суду з позовною заявою про перерахунок грошового забезпечення, а перестала бути спірною та стала недоплаченою сумою з набранням законної сили рішенням суду. Тому обов`язок перерахунку та виплати позивачу суми грошового забезпечення виник у відповідача після набрання законної сили відповідним судовим рішенням у справі №160/17349/24.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 з 01.11.2003 року по 08.06.2024 рік проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Станом на день звільнення (виключення зі списків частини) з нею не було проведено остаточний повний розрахунок, а саме: не була виплачена індексація грошового забезпечення за період служби у військовій частині НОМЕР_1 .
У зв?язку з чим, позивачка звернулася до суду із позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій (бездіяльності) протиправними.
Так, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 року, яка залишене Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року у справі №160/17349/24 без змін, позовні вимоги були задоволені частково.
Суд визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 01.01.2023 року. Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 року, із застосуванням базового місяця - січень 2008р. з урахуванням виплачених сум.
Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю (щомісячну фіксовану індексацію) за період з 01.03.2018 року по 01.01.2023 року включно в розмірі 35 918,55 грн, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 з урахуванням виплачених сум. В решті позовних вимог відмовив.
На виконання зазначеного рішення суду 18.04.2025 військовою частиною НОМЕР_1 на банківський рахунок позивача було зараховано суму індексації грошового забезпечення.
Таким чином, випискою по надходженням по картці/рахунку підтверджено факт несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні з позивачем та порушення строків виплати індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 за період з 08.06.2024 по 18.04.2025 року.
Оскільки позивача було виключено зі списків особового складу 08.06.2024, а остаточний розрахунок відповідачем здійснено 18.04.2025, то відповідачем затримано розрахунок з 08.06.2024 по 18.04.2025 на 314 днів.
З матеріалів справи вбачається, що 08.05.2024 позивачка звернулася до військової частини НОМЕР_1 із заявою про компенсацію втрати частини доходів.
Матеріали справи не містять доказів розгляду заяви позивача.
Правомірність дій відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів є предметом спору переданого на вирішення суду.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, враховуючи положення частини 1 статті 308 КАС України, згідно з якої суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-III (Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»).
Стосовно компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати суд апеляційної інстанції враховує, що Верховний Суд вже викладав правові висновки щодо застосування норм Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ, зокрема у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі №240/11882/19.
Ухвалюючи постанову у справі №240/11882/19, Верховний Суд виходив із аналізу норм Закону №2050-ІІІ, відповідно до статті 2 якого компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі №2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед іншого, заробітна плата (грошове забезпечення).
Відповідно до статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).
Згідно зі статтею 4 Закону №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
У справі №240/11882/19 Верховний Суд зауважив, що використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
З покликанням на аналогічні висновки, сформульовані у постановах Верховного Суду України від 11 липня 2017 року №21-2003а16, Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі №810/1092/17 та від 13 січня 2020 року у справі №803/203/17, Верховний Суд у справі №240/11882/19 висновував, що зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Застосовуючи цей висновок у справі №240/11882/19, з урахуванням наявності факту невиплати позивачу сум індексації грошового забезпечення за заявлений період у зв`язку з бездіяльністю власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину індексації заробітної плати, Верховний Суд дійшов висновку, що така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів.
Такої правової позиції дотримувався і Верховний Суд у справах №120/9475/21-а (постанова від 29.03.2023), №620/7687/21 (постанова від 21.03.2023).
Як вбачається з матеріалів справи, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.10.2024 року у справі №160/17349/24 набрало законної сили 05.02.2025 року.
18.04.2025 року на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 160/17349/24 на розрахунковий рахунок позивача була нарахована сума індексації грошового забезпечення у розмірі 18 997,04 грн.
Отже, індексацію грошового забезпечення за вказаним судовим рішенням відповідач виплатив позивачу 18.04.2025. Водночас нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку із затримкою виплати індексації грошового забезпечення за період з 08.06.2024 по 18.04.2025 відповідач не здійснив.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що питання визначення дати, із якої підлягає нарахуванню компенсація втрати частини доходів, передбачена Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», було предметом касаційного перегляду в постановах Верховного Суду від 09.08.2022 у справі № 460/4765/20, від 14.05.2019 у справі № 804/2994/18, від 23.12.2020 у справі № 640/7975/15-а, від 05.07.2022 у справі № 420/7633/20.
У постановах від 14.05.2019 у справі № 804/2994/18, від 23.12.2020 у справі № 640/7975/15-а, від 05.07.2022 у справі № 420/7633/20 Верховний Суд виходив з того, що право особи на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати виникає з моменту фактичного порушення строку виплати доходу. Тобто така компенсація підлягає нарахуванню за весь період невиплати відповідного доходу.
Аналогічний підхід Верховний Суд застосував у постанові від 24.01.2025 у справі №380/1607/24, зазначивши, що право на компенсацію втрати частини доходу в особи пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати. Компенсація, передбачена Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» і Порядком № 159, виплачується саме у разі порушення строків виплати доходу, а не у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі судового рішення, несвоєчасного виконання рішення суду тощо.
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати.
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2025 року у справі №160/15154/25 – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 13 липня 2026 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко 

суддя С.М. Іванов 

суддя В.А. Шальєва