ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1938/26 Справа № 932/6647/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Татарчук Л.О. Суддя у 2-й інстанції - Мудрецький  Р. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17 липня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі судді: Мудрецького Р.В., за участю: ОСОБА_1 та захисник Алейниченко М.М., переглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Дніпра від 08 червня 2026 року, стосовно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП,- 
ВСТАНОВИВ:
Постановою суду від 08 червня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень.
Районний суд встановив, що майор ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою, 25.03.2026 року в період часу приблизно з 19:00 до 19:30 під час несення служби у складі групи оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_2 та будучи старшим групи №7, в порушення ст.ст. 11, 16, 26, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 2, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», перебуваючи в районі проспекту Науки, неподалік будинку №150 в м. Дніпро, діючи недбало, протиправно, всупереч інтересам військової служби під час здійснення заходів з оповіщення у складі групи оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_2 , не забезпечив повну відеофіксацію процесу оповіщення громадян (зокрема, громадянина ОСОБА_2 ) із закріпленої за ним бодікамери, яку отримав під підпис у журналі, тобто у порушенні вимог Інструкції із застосування територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- та відеофіксації та невиконанні дотримання встановленого порядку експлуатації та контролю за використанням технічних засобів фіксації під час виконання службових завдань в умовах особливого періоду, що вказує на недбалість і безвідповідальність майора ОСОБА_1 , чим вчинив адміністративне правопорушення за ч.2 ст.172-15 КУпАП. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду та закрити провадження, оскільки виключення технічного приладу відбулося не його вини, а через розрядження батареї. При цьому, порушено правила підсудності розгляду справи. 
Під час перегляду ОСОБА_1 та захисник підтримали вимоги апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення, законність та обґрунтованість постанови суду, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Згідно вимог ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Крім того, статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, та іншими.
Відповідно до ст.252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Згідно матеріалів провадження та як встановив районний суд, що ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою, 25.03.2026 року в період часу приблизно з 19:00 до 19:30 під час несення служби у складі групи оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_2 та будучи старшим групи №7, в порушення ст.ст. 11, 16, 26, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 2, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», перебуваючи в районі проспекту Науки, неподалік будинку №150 в м. Дніпро, діючи недбало, протиправно, всупереч інтересам військової служби під час здійснення заходів з оповіщення у складі групи оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_2 , не забезпечив повну відеофіксацію процесу оповіщення громадян (зокрема, громадянина ОСОБА_2 ) із закріпленої за ним бодікамери, яку отримав під підпис у журналі, тобто у порушенні вимог Інструкції із застосування територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- та відеофіксації та невиконанні дотримання встановленого порядку експлуатації та контролю за використанням технічних засобів фіксації під час виконання службових завдань в умовах особливого періоду, що вказує на недбалість і безвідповідальність майора ОСОБА_1 , чим вчинив адміністративне правопорушення за ч.2 ст.172-15 КУпАП. 
Частиною 2 статті 172-15 КУпАП передбачена відповідальність за недбале ставлення до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.
З об`єктивної сторони вказане правопорушення характеризується суспільно-небезпечною бездіяльністю у вигляді недбалого ставлення до служби та суспільно-небезпечними наслідками, які можуть настати в результаті цього.
Службова недбалість може проявлятись у формі: 1) невиконання службових обов`язків через несумлінне ставлення до них або 2) неналежного виконання службових обов`язків через несумлінне ставлення до них.
Невиконання службових обов`язків означає невиконання службовою особою дій , передбачених як безумовних для виконання нею по службі.
Неналежне виконання службових обов`язків - це такі дії службової особи в межах службових обов`язків, які виконані не так, як того вимагають інтереси служби.
Так, недбале ставлення до служби означає невиконання або неналежне виконання військовою, службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них.
Якщо особа не мала реальної можливості взагалі проявити ставлення до своїх службових обов`язків (у зв`язку з виконанням інших покладених на неї обов`язків внаслідок нетривалої роботи на посаді та за відсутності досвіду тощо), не можна говорити про те, що воно було недбалим чи несумлінним.
З наведеного вбачається, що для встановлення факту недбалого ставлення до військової служби є необхідним встановити не тільки факт невиконання військовослужбовцем певного обов`язку, але й те, що він мав місце саме внаслідок недбалості, тобто у зв`язку із тим, що особа за наявності реальної можливості виконання своїх обов`язків проявила до них байдужість та несумлінність.
Відповідно до п.5 розділу ІІ Інструкції із застосування територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- та відеофіксації, затвердженої наказом Міністрества оборони України № 532 від 06.08.2024, включення портативного відеореєстратора уповноваженими представниками відбувається з моменту початку виконання ними службових обов`язків щодо здійснення заходів оповіщення громадян, перевірки їх військово-облікових документів, а відеозапис ведеться безперервно до завершення виконання заходів, крім випадків загрози попадання на відеореєстратор військових об`єктів або інформації з обмеженим доступом та випадків, пов`язаних з виникненням у уповноваженого представника особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора уповноважений представник переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. 
Беручи до уваги дані вимоги Інструкції апеляційний суд приходить до висновку, що відеофіксація повинна бути здійсненна уповноваженими представниками відбувається з моменту початку виконання ними службових обов`язків щодо здійснення заходів оповіщення громадян, перевірки їх військово-облікових документів.
Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що фактично заходів оповіщення громадянина ОСОБА_2 та перевірки військово-облікових документів не відбулося, оскільки відповідно до як пояснює ОСОБА_1 та видно з письмових пояснень свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 громадянин ОСОБА_2 почав тікати від них. 
Крім цього, матеріали справи, а саме протоколом огляду відео з нагрудного реєстратора видно, що ОСОБА_1 здійснив невідкладні дії на ввімкнення відеореєстратора після того, як гр. ОСОБА_2 здійснив дії на ухилення щодо заходів оповіщення та перевірки військово-облікових документів.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що такі обставини не свідчать про недбале ставлення до військової служби ОСОБА_1 .
Крім цього, апеляційний суд звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення повинен відповідати положенням ст. 254-256 КУпАП, а серед іншого в ньому повинно бути зазначено суть правопорушення.
Про те, не зрозуміло, яким чином було встановлено, що дії відбувалися неподалік будинку №150 в м. Дніпро, так як таке встановлення вчинення місця правопорушення суперечить матеріалам справи, в тому числі допитам ОСОБА_1 та свідків. 
Враховуючи вищевикладене, надані суду докази та матеріали провадження, не свідчать поза розумним сумнівом що в діях ОСОБА_1 є умисне або необережне ставлення до військової служби. 
Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Гурепка проти України» (п. 50-55 Рішення від 06.09.2005 року) суд не має сумніву, що в силу суворості санкції справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носить кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, що дає підстави для застосування практики Європейського суду з прав людини з кримінальних справ у справах про адміністративні правопорушення залежно від суворості санкції статті Закону.
Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа Коробов проти України № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом (рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series А заява N 25).
Крім того, у справі «Paul and Audrey Edwards v. the United Kingdom» (N 46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 N 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.
Отже, на переконання суду апеляційної інстанції, вказані обставини необґрунтовано були залишені поза увагою судом першої інстанції, як такі, що вину ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, спростовують та можливість притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вказаною статтею виключають.
Відповідно до вимог п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи викладене, постанова суду підлягає скасуванню, а провадження у справі стосовно ОСОБА_1 закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, 
ПОСТАНОВИВ: 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити.
Постанову Шевченківського районного суду м. Дніпра від 08 червня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.2 ст. 172-15 - скасувати.
Закрити провадження на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Дніпровського 
апеляційного суду        Р.В.Мудрецький