ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2026 р. | Справа № 480/2136/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.06.2025, головуючий суддя І інстанції: М.М. Шаповал, м. Суми, по справі № 480/2136/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області   
про визнання протиправним та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (надалі по тексту – відповідач, ГУ ПФУ в Сумській області), в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 14.02.2024 № 183950007776 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи:
- з 01.02.1997 року по 09.09.1997 року у ВАТ "Тарасавскнефтегазстрой" на території Російської Федерації;
- з 30.04.2010 року по 09.12.2010 року та з 27.05.2011 року по 07.07.2012 року на посаді машиніста крану автомобільного у ТОВ "Медведь" на території Російської Федерації місце знаходження Ямало-Ненецький округ район Крайньої півночі;
- з 06.08.2012 року по 07.12.2012 року та з 20.03.2013 року по 05.12.2013 року та з 26.03.2014 року по 25.02.2015 року у ТОВ "Норд Регіон" на посаді машиніста крану автомобільного у ТОВ "Медведь" на території Російської Федерації місце знаходження Ямало-Ненецький округ район Крайньої півночі;
- з 19.03.2015 року по 11.01.2016 року у ТОВ "ПИК" на посаді машиніста крану автомобільного у ТОВ "Медведь" на території Російської Федерації місце знаходження Ямало-Ненецький округ район Крайньої півночі;
- з 28.01.2016 року по 10.03.2016 року та з 01.04.2016 року по 23.09.2016 року у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на посаді машиніста крану автомобільного на території Російської Федерації місце знаходження Ямало-Ненецький округ район Крайньої півночі;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 14.02.2024 № 183950007776 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи:
- з 01.02.1997 року по 09.09.1997 року у ВАТ "Тарасавскнефтегазстрой" на території Російської Федерації;
- з 30.04.2010 року по 09.12.2010 року та з 27.05.2011 року по 07.07.2012 року на посаді машиніста крану автомобільного у ТОВ "Медведь" на території Російської Федерації місце знаходження Ямало-Ненецький округ район Крайньої півночі;
- з 06.08.2012 року по 07.12.2012 року та з 20.03.2013 року по 05.12.2013 року та з 26.03.2014 року по 25.02.2015 року у ТОВ "Норд Регіон" на посаді машиніста крану автомобільного у ТОВ "Медведь" на території Російської Федерації місце знаходження Ямало-Ненецький округ район Крайньої півночі;
- з 19.03.2015 року по 11.01.2016 року у ТОВ "ПИК" на посаді машиніста крану автомобільного у ТОВ "Медведь" на території Російської Федерації місце знаходження Ямало-Ненецький округ район Крайньої півночі;
- з 28.01.2016 року по 10.03.2016 року та з 01.04.2016 року по 23.09.216 року у фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на посаді машиніста крану автомобільного на території Російської Федерації місце знаходження Ямало-Ненецький округ район Крайньої півночі.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1211,20 гривень.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.06.2025 року у справі № 480/2136/25 та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що судом першої інстанції безпідставно скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 14.02.2024 № 183950007776 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 01.02.1997 року по 09.09.1997 року у ВАТ "Тарасавскнефтегазстрой, оскільки підстави для зарахування до страхового стажу позивача періоди його роботи з 01.02.1997 року по 09.09.1997 року у ВАТ "Тарасавскнефтегазстрой" на території Російської Федерації відсутні через припинення Російською Федерацією участі в Угоді про Гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, у зв`язку з цим, до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РРФСР по 31.12.1991 року.
Також, відповідач зазначив про передчасність висновків суду першої інстанції в частині зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 30.04.2010 року по 09.12.2010 року, з 27.05.2011 року по 07.07.2012 року, з 06.08.2012 року по 07.12.2012 року, з 20.03.2013 року по 05.12.2013 року, з 26.03.2014 року по 25.02.2015 року, з 19.03.2015 року по 11.01.2016 року, з 28.01.2016 року по 10.03.2016 року, з 01.04.2016 року по 23.09.2016 року, оскільки до заяви про призначення пенсії позивачем було надано комплект документів, який містив копії трудової книжки НОМЕР_1 , яка в свою чергу містила записи про періоди трудової діяльності з 17.12.2019 року по 16.11.2020 року включно, інші документи (довідки) не містили жодних відомостей про спірні періоди трудової діяльності позивача (з 30.04.2010 року по 23.09.2016 року), тобто з`ясовуючи наявність права позивача на призначення пенсії та обґрунтованість зарахування періодів роботи до страхового стажу Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області досліджувало документи у обсязі комплекту, наданого позивачем, а враховуючи, що надані документи не містили відомостей про періоди роботи з 30.04.2010 року по 23.09.2016 року, тому оскаржуване позивачем в суді рішення відповідача про відмову у призначення пенсії не містить мотиви щодо відмови у зарахуванні вказаних періодів.
Позивачем було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому послався на законність та обгрунтованість судового рішення.
Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач 07.02.2024 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Рішенням від 14.02.2024 № 183950007776 Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років (страховий стаж 21 рік 06 місяців 0 днів).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості позовних вимог.
Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
З матеріалів справи слідує, що предметом розгляду у справі є рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 14.02.2024 № 183950007776 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Згідно вказаного рішення позивачу відмовлено в зарахуванні до страхового стажу періоду його роботи з 01.02.1997 року по 09.09.1997 року у ВАТ "Тарасавскнефтегазстрой" на території Російської Федерації через припинення Російською Федерацією участі в Угоді про Гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, у зв`язку з цим, до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РРФСР по 31.12.1991 року.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.
Суд апеляційної інстанції перевіривши оскаржуване рішення на відповідність критеріям, наведеним у ч.2 ст.2 КАС України, приходить до висновку, що таке рішення прийнято незаконно, виходячи з наступного.
Згідно з частинами першою, другою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
В свою чергу, положеннями ст.6 КАС України врегульовано, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються зокрема Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон №1058-IV).
Статтею 1 Закону № 1058-IV передбачено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до частин першої та другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Частиною четвертою вищезазначеної статті Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі – Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року. 
Пунктом 2 Порядку № 637 передбачено, що у разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Таким чином, з викладених правових норм вбачається, що основним документом, який підтверджує наявність у особи відповідного стажу роботи, є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, показань свідків, передбачених Порядком № 637.
У відповідності до частини 1 статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Позивач 07.02.2024 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
З урахуванням принципу екстериторіальності рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 14.02.2024 № 183950007776 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років (страховий стаж 21 рік 06 місяців 0 днів).
Згідно вказаного рішення позивачу відмовлено в зарахуванні до страхового стажу періоду його роботи з 01.02.1997 року по 09.09.1997 року у ВАТ "Тарасавскнефтегазстрой" на території Російської Федерації.
З матеріалів справи слідує, що для підтвердження трудового стажу позивач надав суду трудову книжку серії НОМЕР_2 .
З наданої копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 слідує, що позивач з 01.02.1997 року був прийняти по переведенню на посаду електрогазозварника у ВАТ "Тарасавскнефтегазстрой", 09.09.1997 року звільнений за власним бажанням.
Отже, записами вказаної трудової книжки підтверджено періоди роботи позивача з 01.02.1997 року по 09.09.1997 року у ВАТ "Тарасавскнефтегазстрой" на території Російської Федерації. 
Так, з приводу не врахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.02.1997 року по 09.09.1997 року колегія суддів зазначає таке.
З оскаржуваного рішення відповідача слідує, що відповідачем період роботи з 01.02.1997 року по 09.09.1997 року у ВАТ "Тарасавскнефтегазстрой" Російської Федерації не зарахований до страхового стажу через припинення Російською Федерацією участі в Угоді про Гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, у зв`язку з цим, до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РРФСР по 31.12.1991 року.
Наведеними мотивами відповідач обгрунтував відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи з 01.02.1997 року по 09.09.1997 року у ВАТ "Тарасавскнефтегазстрой" Російської Федерації.
З такими доводами відповідача колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.
Згідно зі статтею 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Частиною першою, другою статті 4 Закону № 1058-IV встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні. 
Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору. 
Відповідно до статті 19 Закону України від 29.06.2004 №1906-IV "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.
Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Як передбачено частиною другою статті 4 Закону № 1058-IV, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Отже, призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, підписаних Україною, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та РФ (надалі - Угода).
Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (яка була чинною на час виникнення спірних відносин; далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 5 Угоди визначено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.
Приписами статті 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.
Відповідно до статті 11 вказаної Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.
Отже, наведені міжнародні положення передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчислення. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Наведений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, наведеній у постанові від 03 листопада 2025 року по справі № 560/129/24.
Постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" Кабінет Міністрів України постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.
Вказана Постанова набрала чинності 02.12.2022.
Листом Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 №72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України про те, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 №376(зі змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.2023.
Міністерство юстиції України у повідомленні від 10.01.2023, яке опубліковано в Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило факт припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 для України з 19.06.2023.
Відтак, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Частиною 2 статті 13 Угоди передбачено, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають. 
Отже, з огляду на вищеозначені наслідки припинення дії міжнародного договору України, колегія суддів вважає, що денонсація Угоди від 13.03.1992 означає, що вказана Угода припинила породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цієї Угоди, які виникли в ході її виконання, - вони зберігаються і після припинення вказаної Угоди.
У Рішенні від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Колегія суддів звертає увагу, що закон не має зворотної дії в часі.
До того ж незарахування стажу роботи чи розмірів заробітної плати до періоду протягом чинності міжнародної угоди, осіб, які працювали за межами України, у зв`язку з денонсацією угоди щодо пенсійного забезпечення з державами, порушує принцип юридичної визначеності, оскільки працюючи за межами України в рамках певного правового поля, особа мала легітимні очікування, визначені як нормами національного, так і міжнародного законодавства, зокрема у галузі пенсійного забезпечення.
За наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.
На час роботи позивача в період з 01.02.1997 року по 09.09.1997 року як Україна так і РФ були учасником Угоди, відтак норми Угоди застосовуються до спірних відносин.
Отже, не є підставою для відмови у зарахуванні спірного періоду роботи позивача до стажу, який враховується при обчисленні пенсії, припинення участі України та Російської Федерації в Угоді.
Таким чином, посилання відповідача, покладені в основу спірного рішення від 14.02.2024 року, на ту обставину, що з 01.01.2023 Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставини не стосуються періоду трудової діяльності ОСОБА_1 , що мали місце в період дії вказаної Угоди.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що доводи відповідача, що стали підставою для відмови позивачу у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 01.02.1997 року по 09.09.1997 року є необгрунтованими.
Враховуючи, що період роботи позивача з 01.02.1997 року по 09.09.1997 року підтверджений даними трудової книжки серії НОМЕР_2 , то не зарахування вказаного періоду до страхового стажу є протиправним.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 14.02.2024 № 183950007776 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.02.1997 року по 09.09.1997 року у ВАТ "Тарасавскнефтегазстрой" на території Російської Федерації.
Стосовно доводів апеляційної скарги, що з 23 грудня 2022 року дія Конвенції про правову допомогу у правовідносинах з Російською Федерацією не застосовується, а пенсії громадянам, які працювали на території Російської Федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України від 9 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», колегія суддів зазначає, що оскільки позивачем набуто трудовий стаж у той час, коли Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, діяла, то як зі сторони України, так і зі сторони РФ, пенсійні права громадян держав-учасників Угоди, що виникли у відповідності до положень даної Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу з Угоди держави-учасника, на території якого вони проживають, а тому підстави для не зарахування спірного трудового стажу відсутні.
Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 30.04.2010 року по 09.12.2010 року, з 27.05.2011 року по 07.07.2012 року, з 06.08.2012 року по 07.12.2012 року, з 20.03.2013 року по 05.12.2013 року, з 26.03.2014 року по 25.02.2015 року, з 19.03.2015 року по 11.01.2016 року, з 28.01.2016 року по 10.03.2016 року, з 01.04.2016 року по 23.09.2016 року, виходячи з наступного.
З рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 14.02.2024 № 183950007776 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 слідує, що вказане рішення не містить мотивів та висновків щодо періодів роботи позивача з 30.04.2010 року по 23.09.2016 року.
З матеріалів справи слідує, що позивачем до заяви про призначення пенсії було додано комплект документів на підтвердження наявного страхового стажу для призначення пенсії у обсязі, визначеному розпискою-повідомленням.
Між тим, як зазначає відповідач у апеляційній скарзі, подані позивачем документи для призначення пенсії не містили відомостей про періоди трудової діяльності позивача з 30.04.2010 року по 23.09.2016 року, а тому оскаржуване позивачем у суді рішення Пенсійного органу не містить мотивів та висновків щодо вказаного періоду роботи позивача.
На даний аргумент позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказав, що позивачем надавалися необхідні документи для призначення пенсії, проте посадова особа органу Пенсійного фонду ознайомившись з документами позивача повернула трудову книжку НОМЕР_2 радянського зразка повідомивши, що періоди роботи в РФ з 2010 року по 2016 рік не будуть зараховані, оскільки дія Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 припинена.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Проте, наведені доводи позивача не підтверджено відповідними доказами.
З наведеного слідує, що під час розгляду заяви про призначення пенсії позивачу відповідачем не розглядалося питання щодо наявності та зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 30.04.2010 року по 23.09.2016 року, оскільки позивачем не було додано до заяви про призначення пенсії документи на підтвердження даного стажу.
За таких обставин колія суддів приходить до висновку, що відповідачем не було допущено протиправної бездіяльності щодо нерозляду вказаного стажу позивача та не приймалося рішення про відмову в зарахуванні вказаного стажу для призначення пенсії.
Отже, висновки суду першої інстанції про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 30.04.2010 року по 09.12.2010 року, з 27.05.2011 року по 07.07.2012 року, з 06.08.2012 року по 07.12.2012 року, з 20.03.2013 року по 05.12.2013 року, з 26.03.2014 року по 25.02.2015 року, з 19.03.2015 року по 11.01.2016 року, з 28.01.2016 року по 10.03.2016 року, з 01.04.2016 року по 23.09.2016 року є передчасними.
При цьому, колегія суддів зазначає, що зобов`язання судом відповідача зарахувати до страхового стажу періодів роботи з 30.04.2010 року по 23.09.2016 року може мати місце лише у випадку, якщо судом встановлено незаконність відмови відповідача їх зарахувати, що було покладено в основу рішення про відмову у призначенні пенсії.
В той же час, колегія суддів зазначає, що відсутні підстави вважати, що відповідач допустив незаконну бездіяльність щодо нерозгляду питання про включення наведеного вище стажу роботи для призначення пенсії, оскільки відсутні докази надання позивачем разом з заявою про призначення пенсії документів в підтвердження вказаного стажу.
Враховуючи, що суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності підстав для призначення пенсії, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки, а прийняття судом рішення про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 30.04.2010 року по 23.09.2016 року, без перевірки наявності чи відсутності усіх підстав для призначення пенсії, є необґрунтованим.
За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позову в частині покладення на відповідача обов`язку зарахувати до страхового стажу позивача наведені періоди роботи та належним способом захисту порушеного права позивача за встановлених у справі обставин є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 .
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком.
Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 30.04.2010 року по 23.09.2016 року з прийняттям в цій частині постанови про відмову у задоволенні вказаної частини позову, в іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області - задовольнити частково.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.06.2025 по справі № 480/2136/25 - скасувати в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 30.04.2010 року по 23.09.2016 року та прийняти в цій частині постанову, якою у задоволенні вказаної частини позову ОСОБА_1 відмовити.
В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року по справі № 480/2136/25-залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя | | Я.М. Макаренко
Судді | | Т.С. Перцова   С.П. Жигилій