Справа №591/11776/25 	
Номер провадження 22-ц/816/2453/26 	
Категорія - 39 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Черних О.М. (суддя-доповідач), суддів: Петен Я.Л., Худика А.М.,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся ОСОБА_2 , на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05 травня 2026 року, ухваленого під головуванням судді Ніколаєнко О.О., у справі № 591/11776/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
УСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст вимог позову
У жовтні 2025 року представник ТОВ «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 67875,00 грн та судові витрати.
Позовна заява вмотивована тим, що 12.10.2023 ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 839-710-1 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписавши його у порядку ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». За вказаним договором позивач зобов`язався надати грошові кошти відповідачу в сумі 5000,00 грн на умовах зворотності, платності, строковості на 365 днів, шляхом переказу на платіжну картку відповідача за № НОМЕР_1 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,50 % від суми кредиту за кожен день користування (1277,50% річних). 
Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі, в свою чергу в зв`язку з порушенням умов договору та не сплатою боргу у відповідача утворилась заборгованість за Договором № 839-710-1 від 12.10.2023 у розмірі 67875,00 грн., з яких: 5000,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 62875,00 грн. - заборгованість за відсотками. 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 05.05.2026, було частково задоволено позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» заборгованість в загальному розмірі 43075 грн. за кредитним договором №839-710-1 від 12.10.2023, судовий збір у розмірі 1537,06 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000 грн.
Суд першої інстанції виходив із того, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки, передбачені кредитним договором, не виконав, а тому позивач має право вимагати виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми позичених коштів та процентів за користування ними. Разом з тим, суд першої інстанції не погоджуючись з розрахунком позивача здійснив перерахунок нарахованих відсотків у відповідності до положень Закон України № 3498-IX від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (який набрав чинності 24.12.2023), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (п. п. 6 п. 5 Розділу І Закону N 3498-IX) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (п. п. 13 п. 5 Розділу І Закону № 3498-IX), та стосується максимального розміру денної процентної ставки.
Стягнуто судові витрати та витрати на правничу допомогу.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Представник скаржника вважає, що рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05 травня 2026 року не відповідає вимогам законності та обґрунтованості. Вказав, що суд першої інстанції неналежним чином дослідив докази, порушуючи норми матеріального та процесуального права.
Представник скаржника, вважає нарахування відсотків в сумі 39075,00 грн в той час коли основна сума боргу становить 5000,00 грн, порушує розумний баланс між інтересами боржника та кредитора. Посилаючись на норми ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», практику Верховного Суду (справа №902/417/18) просив зменшити заборгованість по відсоткам,з розрахунку 1% на день за весь період, тобто 18200,00 грн. (5000,00 грн. * 1% * 364 дні). Додатково просить врахувати той факт, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю армії 2 групи, інвалідність відповідач здобув захищаючи Батьківщину. Виходячи з наведеного просив скасувати рішення Зарічного районного суду від 05 травня 2026 року та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку частково, а саме: в розмірі суми основного боргу – 5000,00 грн, зменшеної суми відсотків – 18 200,00 грн.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 червня 2026 року справу передано судді-доповідачеві – Черних О.М.
Ухвалою Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 17 червня 2026 року відкрито апеляційне провадження в указаній справі.
Ухвалою Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 17 червня 2026 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу
Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05 травня 2026 року - без змін. Просив стягнути з відповідача понесені судові витрати на правничу допомогу в сумі 3000 грн. Свою позицію обґрунтовує тим, що кредитні зобов`язання ОСОБА_1 перед банком підтверджуються договором, який підписаний шляхом обміну електронними повідомленнями у порядку ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» та погоджено істотні умови договору. Позивач виконав умови договору, надав відповідачу кошти відповідно до укладення договірних відносин кредитування. 
Позиція апеляційного суду 
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
2. Мотивувальна частина
Фактичні обставини справи
12.10.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» та відповідачем було кредитний договір №839-710-1, за умовами якого:
1.1. На умовах встановленим цим Договором, Товариство зобов`язується надати Позичальникові грошові кошти в розмірі 5000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом в строки, визначені цим Договором. 
1.2. Процентна ставка за користування Кредитом становить - 3.5% від суми Кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 1277.50%) користування Кредитом. Процентна ставка за користування Кредитом є фіксованою. 
1.3. Строк надання Кредиту становить 365 днів, з сплатою Кредиту в кінці строку користування згідно Додатку №1 до цього Договору. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів
1.6. Сума загального розміру кредиту та загальних витрат за Кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору зазначена в Додатку №1, що є невід`ємною частиною цього Договору. 
1.7. Товариство здійснює переказ суми Кредиту на електронний платіжний засіб НОМЕР_2 , що належить Позичальникові.
6.1. Договір укладається в інформаційно-телекомунікаційній системі на Сайті https://p ro cent.com.ua (далі по тексту - ІТС) відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
6.2. З метою отримання Кредиту, Позичальник проходить реєстрацію в ІТС, шляхом заповнення всіх необхідних полів (в тому числі ПІБ, РНОКПП, номер телефону, номер електронного платіжного засобу), підтверджує номер телефону за яким буде здійснюватися подальша ідентифікація Позичальника в ІТС, ознайомлюється з Правилами, надає згоду на обробку персональних даних та згоду на отримання та передачу інформації з Бюро кредитних історій шляхом проставлення відповідних відміток. Після проведення реєстрації в ІТС, Позичальнику створюється Особистий кабінет в якому відображаються всі його анкетні дані. Ідентифікація/верифікація Позичальника здійснюється у спосіб передбачений нормативно-правовими актами Національного банку України та залежно від технічних особливостей, результатів належної перевірки, умов фінансової послуги використовується один (або декілька) способів ідентифікації та верифікації Позичальника:- отримання через Систему BankID НБУ ідентифікаційних даних;- отримання копії ідентифікаційного документа та довідки про присвоєння PHOKПП (якщо немає необхідної інформації в ідентифікаційному документі), засвідченої KEП власника ідентифікаційного документа;- отримання ідентифікаційних даних та фінансового номера телефону з бюро кредитних історій (за умови, що джерелом таких даних є банк) та коректного введення особою, верифікація якої здійснюється, одноразовим ідентифікатором (оtр-пароля), надісланого Товариством на такий фінансовий номер телефону, та фотофіксації особи із використанням методу розпізнавання реальності особи та особи з власним ідентифікаційними документами, а саме сторінки/сторони, що містить фото власника, з подальшим накладенням KEП печатки уповноваженим працівником Товариства та кваліфікованої електронної позначки часу на отриманий електронний документ, що містить фото. 
6.3. Після проходження реєстрації та ідентифікації в ІТС Товариства, Позичальник в Особистому кабінеті в ІТС, реєструє електронний платіжний засіб на який буде перераховано суму Кредиту. Під час реєстрації електронного платіжного засобу, Позичальник вказує дані електронного платіжного засобу який має пройти прив`язку до особистості Позичальника, перевірку дійсності та її доступності для Позичальника. 
Додатком до договору є графік розрахунків, відповідно до якого Сума платежу за розрахунковий період складе 68875.00 грн. Проценти за користування кредитом складуть 63875.00 грн. Реальна річна процентна ставка складе 620806.48% річних. Загальна вартість кредиту складе 68875.00 грн (а.с.26-31). 
Договір та додатки до нього підписані відповідачем одноразовим цифровим ідентифікатором №752581. 
Як вбачається з відповіді АТ «Державний ощадний банк» на виконання ухвали суду на ім`я відповідача емітовано платіжну карту № НОМЕР_3 . Відповідно до виписки по рахунку відповідача 14.10.2023 о 05:41:59 ОСОБА_1 на рахунок було здійснено переказ у сумі 5 000 грн (а.с.47 зв.б, 127).
Відповідно до розрахунку заборгованості за період з 12.10.2023 по 11.10.2024 позивачем здійснювалось нарахування відсотків за користування кредитом щоденно (окрім 13.10.2023) у розмірі 175,00 грн., що становить 3,5% від тіла кредиту на день. Погашень заборгованості за тілом у цьому періоді не було. 19.09.2025 здійснена сплата у сумі 1 000 грн., яка спрямована на погашення відсотків, сума боргу за вказаний період та станом на 08.10.2025 становить 68 875 грн., у тому числі 5 000 грн. – тіло, 63875 грн. – відсотки (а.с. 32-41)..
Застосовані норми права
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до висновків, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконав, у передбачений у договорі строк кошти (суму позики та проценти) не повернув, унаслідок чого у нього виникла заборгованість разом з тим не погоджуючись з сумою процентів здійснив їх перерахунок.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо не оскаржуваної частини рішення ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.
Відповідач факт укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів в сумі 5 000,00 грн не оспорює, а тому апеляційним судом в цій частині рішення суду першої інстанції не переглядається.
При цьому, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги щодо незрозумілості договору з приводу непропорційно великої суми процентів по відношенню до суму кредиту та застосування норм ЗУ «Про захист прав споживачів» є безпідставними, виходячи з наступного. 
Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.
Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті.
Відповідно до п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, зроблено висновок, що недійсність договору, як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати.
Разом з тим, ОСОБА_1 не заявляв зустрічних вимог щодо визнання кредитного договору недійсним у частині визначення розміру процентів за користування кредитними коштами у зв`язку з можливим порушенням вимог Законів України «Про захист прав споживачів» та «Про споживче кредитування», здійснив часткове погашення кредиту, тобто виконав умови договору, що не спростовується відповідачем, а тому апеляційний суд вважає доводи скаржника про порушення позивачем статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» безпідставними, оскільки відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Щодо стягнення відсотків за користування кредитом
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Вимогами статті 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана)та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до умов договору, зокрема:
п.1.1. На умовах встановленим цим Договором, Товариство зобов`язується надати Позичальникові грошові кошти в розмірі 5000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом в строки, визначені цим Договором. 
п. 1.2. Процентна ставка за користування Кредитом становить - 3.5% від суми Кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 1277.50%) користування Кредитом. Процентна ставка за користування Кредитом є фіксованою. 
п. 1.3. Строк надання Кредиту становить 365 днів, з сплатою Кредиту в кінці строку користування згідно Додатку №1 до цього Договору. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів (а.с. 26-31).
Судом першої інстанції проаналізовано порядок нарахування відсотків, та згідно норм закону перераховано відсоткову ставку та розмір нарахування заборгованості. 
А саме, судом взято до уваги Закон України № 3498-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (п. п. 6 п. 5 Розділу І Закону N 3498-IX) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (п. п. 13 п. 5 Розділу І Закону № 3498-IX). 
Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Передбачений п. 17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» перехідний період у 240 днів із дозволеною ставкою: 120 днів 2,5%, 120 днів 1,5%, поширюється лише на договори, укладені до набрання Законом чинності, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання Законом чинності. Про це зазначено у ч. 2 розділу II Прикінцевих і перехідних положень ЗаконуУкраїни «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
Перехідні положення закону застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому, Перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами Прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.
Як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: з 24.12.2023 року денна ставка має бути не більше 2,5 %, з 22.04.2024 - денна ставка не більше 1,5 %, з 20.08.2024 - денна ставка не більше 1 %. Відповідач отримав грошові кошти за вказаним договором 14.10.2023 року, тобто до набрання чинності Законом № 3498-IX. 
Виходячи з викладеного, проценти за договором про надання грошових коштів у позику № 839-710-1 від 12.10.2023 року, суд першої інстанції розрахував за даним розрахунком: 
з 14.10.2023 по 23.12.2023 (71 календарний день) розмір відсотків розраховується за відсотковою ставкою, визначеною у кредитному договорі: 3,5% на день і становить 12425 грн. (5 000*3,5%*71 день);
із 24.12.2023 по 22.04.2024 включно - 2,5 % (120 днів, відсотки нараховані у розмірі 15000 грн (5 000 грн х 120 днів х 2,5 %).;
із 23.04.2024 по 20.08.2024 - 1,5 % (120 днів, відсотки нараховані у розмірі 9 000 грн (5000 грн х 120 днів х 1,5 %);
із 21.08.2024 по 11.10.2024 - 1% (53 дні, відсотки нараховані у розмірі 2650 грн (5 000 грн х 53 дні х 1 %).
Таким чином, загальний розмір відсотків за період строку кредитування становить 39075 грн, та враховуючи часткову, в розмірі 1000 грн, сплату нарахованих відсотків, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в загальному розмірі 43075 грн, у тому числі 5 000 грн – тіло, 38075 грн – відсотки.
Колегія суддів погоджується з висновками суду щодо розміру заборгованості відповідача.
З приводу застосування правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 справа № 902/417/18, апеляційний суд зазначає наступне.
Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи, і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 154/3029/14-ц, провадження № 14-43цс22).
Колегія суддів звертає увагу на те, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 справа № 902/417/18 вирішувалось питання щодо можливості зменшення 3% та штрафних санкції відповідно до ст. 625 ЦК України, проте у справі, яка переглядається апеляційним судом правовідносини між позивачем та відповідачем виникли з кредитно-договірних зобов`язань.
За наведених підстав, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, оцінив надані позивачем докази та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини справи.
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Щодо витрат на правничу допомогу
При подачі відзиву представник ТОВ «Фінансова компанія «Процент» просив стягнути з ОСОБА_1 понесені ним витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 3000,00 гривень.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду копію договору про надання правничої допомоги з розрахунком витрат № 03/06/2024 від 03 червня 2024 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Процент» та адвокатом Руденком К.В., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 8 статі 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (§80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (§95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Зазначена правова позиція викладена зокрема в постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі №199/3939/18-ц.
З огляду на викладене, визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, колегія суддів бере до уваги норми ч. 4 ст. 137 ЦПК України, характер спірних правовідносин, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт, значення справи для сторін, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає, що витрати в сумі 1 000 грн, понесені в апеляційному суді, відповідатимуть вимогам розумності, справедливості та співмірності.
Висновки суду щодо судових витрат
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України)
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення місцевого суду залишається без змін, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених заявником апеляційної скарги у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Колегія суддів апеляційного суду, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
Керуючись ст. ст.368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого звернувся ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05 травня 2026 року в цивільній справі № 591/11776/25 - залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» витрати на професійну правничу допомогу в апеляційному суді в розмірі 1 000 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 09.07.2026.

Головуючий -  	О.М. Черних	

Судді: Я.Л. Петен 

А.М. Худик