ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/5884/26	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костенко Г.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, Управління державного нагляду (контролю) у Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління державного нагляду (контролю) у Полтавській області, в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову №ОПШ №113491 від 28.04.2026.
Позовні вимоги позивач мотивує протиправністю постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, оскільки в даному випадку позивач не мав статусу автомобільного перевізника під час здійснення господарської операції з перевезення вантажів, а був лише власником транспортного засобу, який, в свою чергу, передав у тимчасове безоплатне користування іншій особі ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченого договору оренди №б/н від 28.08.2025. Під час розгляду справи, який проходив 28.04.2026 позивач надав Управлінню державного нагляду (контролю) у Полтавській області беззаперечні докази, які підтверджують, що автомобільним перевізником 19.03.2026 виступав саме суб?єкт господарювання ФОП ОСОБА_2 , зокрема, письмові пояснення №22/04 від 22.04.2026 та копію нотаріально посвідченого договору оренди №б/н від 28.08.2025. Доказом того, що вищезазначені підтверджуючі документи були надані управлінню для подальшого врахування під час розгляду справи є поштова накладна за трек номером №2500200237897 від 22.04.2026 (з описом вкладення), а також підтвердження щодо направлення цих пояснень на офіційну пошту управління. Відтак, в управління на момент прийняття рішення були відсутні належні та допустимі докази того, що ФОП ОСОБА_1 виступав автомобільним перевізником 19.03.2026. Натомість, на момент прийняття спірного рішення управління мало у своєму розпорядженні доказ того, хто саме виступав автомобільним перевізником і безпідставно проігнорувало зміст наданих письмових пояснень №22/04 від 22.04.2026 та нотаріально посвідчений договір оренди №б/н від 28.08.2025, що призвело до накладення штрафу на позивача, як на власника транспортного засобу.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18.05.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 440/5884/26 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління державного нагляду (контролю) у Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Залучено у якості другого відповідача у цій справі - Державну службу України з безпеки на транспорті (вул. Антоновича, 51, м.Київ, код ЄДРПОУ 39816845).
Відповідач Державна служба України з безпеки на транспорті позов не визнала, у відзиві на позов представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність. Свою позицію мотивував посиланням на те, що оскаржувана постанова №113491 від 28.04.2026, винесена Управлінням державного нагляду (контролю) у Полтавській області, про застосування до ОСОБА_1 адміністративно господарського штрафу в розмірі 51 000,00 грн за порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абзацом 17 частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ, прийнята відповідно до чинного законодавства уповноваженим державним органом, в рамках повноважень, визначених Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), та щодо належного суб`єкта за наявності встановленого факту порушення. Твердження позивача про незаконність та безпідставність оскаржуваної постанови не відповідають дійсності та спрямовані з метою сформувати в суду викривлене уявлення про особу відповідача та фактичні обставини справи. Позивачем до позовної заяви не надано належних та допустимих доказів на спростування доводів відповідача, викладених у даному відзиві. З огляду на зазначене, позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, Управління державного нагляду (контролю) у Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови №113491 від 28.04.2026 про застосування адміністративно господарського штрафу в розмірі 51 000,00 грн не підлягають задоволенню з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість.
У відповіді на відзив на позовну заяву позивач наполягав на задоволенні позовних вимог. 
Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 № 2747-IV (надалі також КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.
Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини справи та відповідні до них правовідносини.
19.03.2026 на підставі направлення на рейдову перевірку від 16.03.2026 №ЕНР000484, посадовими особами органу Укртрансбезпеки на а/д 01710369 Мала Рублівка - Рунівщина проведено рейдову перевірку транспортного засобу марки DAF, д.р.н. НОМЕР_1 з напівпричіпом FEBER 35nw, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , на предмет дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом. 
Результати перевірки оформлені актом від 19.03.2026 №ОАР048592, у якому вказано, що при здійсненні вантажних перевезень згідно товарно-транспортної накладної №18 від 19.03.2026 (насіння соняшнику) фактична маса транспортного засобу згідно товарно-транспортної накладної склала 39 т 740 кг при дозволених 24 т, перевищення склало 65,5%, чим порушено пункт 22.5 Правил дорожнього руху України, відповідальність за яке передбачена абзацом 17 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" - перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Також, 19.03.2026 під час перевірки інспектором складено акт №003745 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, в якому зафіксовано, що нормативно допустима вага складає 24 т, а фактична вага т/з складає 39 т 740 кг. 
Водій автотранспортного засобу ОСОБА_3 підписав акт проведення перевірки та акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів без жодних зауважень. 
Листом від 10.04.2026 №28470/36.2/24-26 Управління державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті повідомило ОСОБА_1 про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт 28.04.2026 з 10:00 до 12:00 год.
28.04.2026 за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт начальник Управління державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті С. Литвин прийняв постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №113491, якою на ОСОБА_1 накладено штраф на підставі абзацу 17 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" у розмірі 51000,00 грн.
Не погодившись із зазначеною постановою, позивач оскаржив її до суду. 
Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд дійшов таких висновків. 
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 №2344-ІІІ (надалі - Закон №2344-ІІІ в редакції, чинній на момент винесення спірної постанови), який регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.
За змістом статті 1 Закону №2344-III автомобільний перевізник - суб`єкт господарювання, який здійснює на комерційній основі чи за рахунок власних коштів перевезення пасажирів та/або вантажів транспортними засобами. 
Згідно зі статтею 33 Закону №2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.
Для виконання перевезень небезпечних вантажів автомобільний перевізник повинен одержати відповідну ліцензію.
Як визначено статтею 34 Закону №2344-III автомобільний перевізник повинен:
виконувати вимоги цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері перевезення пасажирів та/або вантажів;
використовувати на маршруті транспортні засоби, пристосовані для перевезення пасажирів, у тому числі для перевезення пасажирів у кріслах колісних, пасажирів з порушенням зору або слуху, у кількості, визначеній замовником перевезень;
утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону;
забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут;
забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв;
організовувати проведення початкового та періодичного навчання водіїв, у тому числі з питань супроводу осіб з інвалідністю під час посадки у транспортний засіб і висадки з нього, згідно з вимогами законодавства;
забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства;
забезпечувати безпеку дорожнього руху;
забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів та/або вантажів.
Автомобільний перевізник зобов`язаний забезпечувати ознайомлення з документами щодо умов провадження та організації господарської діяльності з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільним транспортом особам, уповноваженим на здійснення заходів державного нагляду (контролю) на автомобільному транспорті.
Статтею 48 Закону №2344-III передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
При оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити:
дата і місце складання;
вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);
автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення;
вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);
транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто;
пункти завантаження і розвантаження.
Порядок ведення та надання інформації з реєстру товарно-транспортних накладних визначається Кабінетом Міністрів України.
У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є:
для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг;
для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.
У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.
Постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30 затверджено Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, згідно з пунктом 3 яких транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.
Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 затверджені Правила дорожнього руху (далі - Правила), які відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил (пункт 1.1 Правил).
За змістом пункту 22.5 Правил рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі коли їх параметри не перевищують: фактичної маси: комбіновані транспортні засоби: двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом для доріг державного значення - 40 тонн, для доріг місцевого значення - 24 т. 
Статтею 60 Закону №2344-III встановлена відповідальність автомобільних перевізників у вигляді адміністративно-господарських штрафів за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абзац 17 частини першої у редакції Закону України від 03.06.2021 №1534-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань здійснення габаритно-вагового контролю").
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (надалі - Положення №103 в редакції, чинній на момент винесення спірної постанови), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра з відновлення України - Міністра розвитку громад та територій (далі - Міністр) і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Згідно з абзацом 1 пункту 8 Положення №103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Підпунктом 54 пункту 5 Положення №103 передбачено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань проводить перевірки за додержанням суб`єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт.
Процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначено Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 (надалі - Порядок №1567). 
Пунктом 5 Порядку №1567 визначено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється дотримання автомобільними перевізниками та водієм вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Вичерпний перелік питань щодо дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт, який перевіряється під час проведення рейдової перевірки посадовими особами, розробляється Укртрансбезпекою і затверджується Мінрозвитку. 
Пунктом 17 Порядку №1567 визначено, що справа про порушення розглядається у присутності автомобільного перевізника або уповноваженої ним особи.
Про час і місце розгляду справи про порушення автомобільному перевізнику або його уповноваженій особі повідомляється не пізніше ніж за сім календарних днів до дня розгляду особисто під підпис чи шляхом надсилання повідомлення засобами поштового зв`язку (рекомендованим листом з повідомленням про вручення) або на адресу електронної пошти (за наявності) з урахуванням вимог Закону України “Про адміністративну процедуру”.
У разі неявки автомобільного перевізника або його уповноваженої особи справа про порушення розглядається без їх участі.
Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У спірних відносинах до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф на підставі абзацу 17 частини першої статті 60 Закону №2344-III з огляду на встановлення перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 % під час перевезення вантажу (насіння соняшника) згідно товарно-транспортної накладної №18 від 19.03.2026, а саме, фактична маса транспортного засобу згідно товарно-транспортної накладної склала 39 т 740 кг при дозволених 24 т, перевищення склало 65,5%. 
Спростовуючи допущення вищевказаного порушення позивач наполягає на тому, що у спірному випадку він не являвся автомобільним перевізником у розумінні закону, а тому застосування до нього адміністративно-господарського штрафу спірною постановою є протиправним. 
З цього приводу суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до положень статті 1, 48 Закону №2344-ІІІ, розділу 1, 11 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 (далі - Правила №363), товарно-транспортна накладна визначається як єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом.
Товарно-транспортна накладна є основним документом на перевезення вантажів та засвідчує факт перевезення вантажу. 
Зокрема, за змістом зазначених вище нормативно-правових актів обов`язковими відомостями для зазначення в товарно-транспортній накладній є найменування та кількість вантажу та відомості про транспортний засіб, його загальну вагу, у тому числі з вантажем, та масу брутто. 
Відповідно до пункту 11.3 Правил №363 товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках. 
Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі примірники товарно-транспортної накладної підписом. 
Згідно пункту 11.4 Правил №363 після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її примірники.
Відповідно до пункту 10.6 Правил №363 після укладення договору або разового договору перевізник має право відмовитись від приймання вантажу для перевезення, якщо замовником не підготовлено вантаж чи необхідні товарно-транспортні документи або без попереднього узгодження з перевізником змінені реквізити цих документів. 
Відповідно до положень статті 49 Закону №2344-ІІІ водій транспортного засобу при внутрішньому перевезенні вантажів має право, серед іншого, відмовлятися від прийняття для перевезення вантажу, який не відповідає встановленим вимогам або вимогам щодо пломбування вантажу, якщо відтиск пломби нечіткий або пломбу пошкоджено. 
Відповідно до статті 50 Закону №2344-ІІІ договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо). Істотними умовами договору є: найменування та місцезнаходження сторін; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення; місце та час навантаження і розвантаження; вартість перевезення; інші умови, узгоджені сторонами. 
Статтею 51-1 Закону №2344-ІІІ передбачено, що вантажовідправник зобов`язаний, серед іншого, вносити до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж відомості про масу або габарити вантажу, а також повне найменування вантажоодержувача та автомобільного перевізника (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті або відмітку у відповідному полі в ID-картці), прізвище, ім`я, по батькові, номер посвідчення водія, а також інші відомості, визначені законодавством; надавати перевізнику необхідні документи на вантаж, що містять достовірну інформацію. 
Відповідно до статті 52 Закону №2344-ІІІ автомобільний перевізник має право, у тому числі, відмовитися від приймання вантажу для перевезення , якщо замовником не підготовлено вантаж чи необхідні документи або внесені без попереднього узгодження з ним зміни до реквізитів цих документів; відмовитися від перевезення вантажу, якщо замовник подає до перевезень вантаж, не обумовлений договором про перевезення, пакування вантажу не відповідає встановленим законодавством вимогам, ушкоджена тара або нечітким є відтиск пломби тощо. 
З урахуванням зазначеного, водій транспортного засобу перед прийняттям вантажу до перевезення зобов`язаний перевірити відповідність реквізитів товарно-транспортної накладної договору перевезення, в тому числі відповідність маси транспортного засобу з вантажем, зазначеної у товарно-транспортній накладній, договору перевезення вантажу та чинним нормам законодавства щодо дозволених вагових параметрів. 
Відповідно, за умови будь-яких невідповідностей водій може відмовитись від прийняття вантажу для перевезення, узгодивши зазначене з перевізником. 
При цьому, приймаючи вантаж до перевезення, проставляючи власноручний підпис водій та вантажовідправник підтверджують достовірність внесених до товарно-транспортної накладної даних. 
Відтак, з огляду на вказані вище приписи законодавства, суд вважає, що виникає презумпція достовірності внесених до товарно-транспортної накладної даних. 
Так, на виконання вимог чинного законодавства, учасники господарських відносин з перевезення вантажу зобов`язані самостійно визначити вагу вантажу, додати до власної ваги транспортного засобу та зазначити достовірні дані щодо параметрів транспортного засобу в товарно-транспортній накладній. 
У випадку невиконання таких умов, перевізник повинен відмовитись від такого перевезення. 
За умови прийняття такого вантажу до перевезення, перевізник підтверджує, що товарно-транспортна накладна містить правдиву інформацію. 
Відповідно, з огляду на зазначені вище законодавчі норми, здійснюючи перевезення вантажів транспортним засобом автомобільний перевізник зобов`язаний забезпечити водія, а водій - надати для перевірки уповноваженим посадовим особам належним чином оформлену товарно-транспортну накладну, що стосується саме того вантажу, що ним перевозиться на момент зупинки транспортного засобу та проведення перевірки. 
Суд зауважує, що за змістом товарно-транспортної накладної №18 від 19.03.2026, яка надавалася на перевірку, автомобільним перевізником, замовником та вантажовідправником у ній зазначене ТОВ "ЛЮКСОР ПЛЮС" (код ЄДРПОУ 40764759). 
Відповідно до пункту 16 Порядку №1567 матеріали, складені за результатами рейдової перевірки, формуються у справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт (далі - справа про порушення) та розглядаються керівником або заступником керівника територіального органу Укртрансбезпеки в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою автомобільного перевізника або його уповноваженої особи) протягом двох місяців з дня його виявлення. 
На виконання вказаної норми справа про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт згідно акту проведення перевірки №048592 від 19.03.2026 була направлена для розгляду до Управління державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях за місцезнаходженням автомобільного перевізника ТОВ "ЛЮКСОР ПЛЮС" (код ЄДРПОУ 40764759), який був зазначений в наданій під час проведення перевірки товарно-транспортній накладній №18 від 09.03.2026. 
На розгляді справи в Управлінні державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях ТОВ "ЛЮКСОР ПЛЮС" надало пояснення, відповідно до яких автомобільним перевізником у спірних правовідносинах є ФОП ОСОБА_1 згідно договору про перевезення вантажів №18/03/26 від 18.03.2026. 
Так, за умовами договору про перевезення вантажів №18/03/26 від 18.03.2026, укладеного між ТОВ "ЛЮКСОР ПЛЮС" (замовник) та ФОП ОСОБА_1 (перевізник), в порядку та на умовах даного договору, перевізник зобов?язується доставляти (перевозити) автомобільним транспортом в межах території України довірений йому замовником вантаж з пункту відправлення до пункту призначення і видавати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі, а замовник, в порядку та на умовах даного договору, зобов?язується сплачувати за перевезення встановлену провізну плату (пункт 1.1 договору). Найменування, кількість (маса/вага) вантажу, його вартість, місце призначення, строки оплати та інші умови перевезення вантажу за цим договором узгоджуються сторонами в замовленні на перевезення та оформлюються Додатковими угодами до даного договору, що є його невід?ємними частинами (пункт 1.2 договору).
При цьому, обов`язки перевізника та замовника визначені у розділах 2, 3 зазначеного договору, і вони не передбачають можливості перевізнику залучати для виконання умов цього договору субпідрядника-перевізника. 
Враховуючи надання ТОВ "ЛЮКСОР ПЛЮС" договору про перевезення вантажів №18/03/26 від 18.03.2026, матеріали справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт згідно акту проведення перевірки №048592 від 19.03.2026 були повернуті Управлінням державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях для продовження розгляду до Управління державного нагляду (контролю) у Полтавській області за місцезнаходженням ФОП ОСОБА_1 .
Листом від 10.04.2026 №28470/36.2/24-26 Управління державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті повідомило ОСОБА_1 про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт 28.04.2026 з 10:00 до 12:00 год.
У позовній заяві позивач наполягає на тому, що жодного договору з ТОВ "ЛЮКСОР ПЛЮС" він не укладав, а також на тому, що ним на адресу управління було направлено пояснення та копії документів, які підтверджують ту обставину, що належний йому на праві власності транспортний засіб марки DAF, д.р.н. НОМЕР_1 з напівпричепом FEBER 35nw, д.н.з. НОМЕР_2 , ним було передано в оренду ОСОБА_2 згідно договору оренди від 28.08.2025, а тому він не являвся автомобільним перевізником по товарно-транспортній накладній від 19.03.2026 №18.
Разом з тим, такі твердження позивача судом оцінюються критично, оскільки останнім до матеріалів справи не надано жодних належних доказів на їх підтвердження. 
Зокрема, не надано доказів звернення позивача до ТОВ "ЛЮКСОР ПЛЮС" щодо надання пояснень з приводу обставин укладення та підписання договору про перевезення вантажів №18/03/26 від 18.03.2026 чи звернення до ФОП ОСОБА_2 як орендаря належного позивачу транспортного засобу щодо передання такого транспортного засобу в суборенду третій особі. 
Так само, не надано доказів звернення позивача до відповідних правоохоронних органів щодо факту підробки документів (фальсифікації підпису позивача в договорі про перевезення вантажів №18/03/26 від 18.03.2026), що спричинило завдання збитків позивачу в частині застосування адміністративно господарського штрафу на підставі оскаржуваної постанови, що було б цілком логічним, якби такий факт дійсно мав місце та позивачу справді не було відомо про існування зазначеного договору. 
Зазначені обставини свідчать про недостовірність тверджень позивача з приводу нібито фальсифікації договору про перевезення вантажів №18/03/26 від 18.03.2026 та непричетності позивача до здійснюваних на момент проведення рейдової перевірки перевезень вантажу.
Також суд зауважує, що 10.04.2026 Управлінням завчасно на адресу позивача: 38813, Полтавська область, Чутівський район, с. Скороходове, вул. Євгена Юденка, буд. 7, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу та підтверджена самим позивачем в позовній заяві, рекомендованим листом з повідомленням про вручення №R067143911362 відповідно до списку згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих направлено повідомлення за вих. №28470/36.2/24-26 від 10.04.2026 про призначення розгляду справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт на 28.04.2026 та необхідність з`явитися до Управління державного нагляду (контролю) у Полтавській області для участь у розгляді справи та надання пояснень/заперечення. 
При цьому, відповідне поштове відправлення №R067143911362 було отримане позивачем 16.04.2026, тобто завчасно за 12 днів до призначеної дати розгляду справи про порушення, на підтвердження чого до матеріалів справи надано роздруківку відомостей сервісу відстеження (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html) поштового зв`язку АТ "Укрпошта". 
За твердженням позивача, 22.04.2026 останній направив відповідні письмові пояснення №22/04 від 22.04.2026 разом з копією нотаріально посвідченого договору найму (оренди) транспортного засобу від 28.08.2025 на адресу Управління державного нагляду (контролю) у Полтавській області засобами поштового зв`язку (цінне поштове відправлення №2500200237897). 
Однак, як слідує з матеріалів справи, фактичний вміст вказаного поштового відправлення, що надійшло на адресу Управління державного нагляду (контролю) у Полтавській області, не відповідав заявленому в описі до цінного листа. 
Так, відповідно до вкладеного у поштовий конверт опису вкладення до цінного листа зазначено: 1. письмові пояснення №22/04 від 22 квітня 2026 року; кількість предметів – 2; 2. копія нотаріально посвідченого договору №б/н від 28.08.2025; кількість предметів – 4.
Однак, при відкритті вказаного поштового конверта Управлінням було встановлено, що в поштовому відправленні №2500200237897 фактично міститься копія повідомлення про призначення розгляду справи №28470/36.2/24-26 від 10.04.2026 на 1 арк., копія товарно-транспортної накладної №18 від 19.03.2026 на 2 арк., копія акту проведення перевірки №ОАР048592 від 19.03.2026 на 1 арк. та копія акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №ОАВ003745 від 19.03.2026 на 2 арк., у той час як вказані в описі вкладення письмові пояснення №22/04 від 22.04.2026 та копія нотаріально посвідченого договору №б/н від 28.08.2025 - відсутні. 
Про зазначені фактичні обставини посадовими особами Управління було складено відповідний акт №1 від 27.04.2026 про невідповідність вкладення до цінного листа. 
Поряд з цим, матеріали справи не містять належних доказів направлення позивачем станом на момент розгляду справи про порушення (28.04.2026) відповідних письмових пояснень та договору оренди на офіційну електронну адресу Управління державного нагляду poltava@dsbt.gov.ua.
Дослідивши ж сам зміст договору найму (оренди) транспортного засобу від 28.08.2025, копію якого позивачем долучено до позовної заяви, суд встановив, що вказаний договір жодним чином не підтверджує виконання перевезення вантажу згідно товарно-транспортної накладної від 19.03.2026 №18 саме ОСОБА_2 (наймач т/з), а не ФОП ОСОБА_1 (наймодавець т/з), оскільки за змістом вказаного договору за домовленістю сторін предмет договору, зокрема, транспортний засіб марки DAF, д.р.н. НОМЕР_1 з напівпричепом FEBER 35nw, д.н.з. НОМЕР_2 , МОЖЕ використовуватися наймачем при здійсненні виробничої діяльності. При цьому, умови вказаного договору по суті не виключають можливості використання вищевказаного транспортного засобу одночасно і наймачем і наймодавцем, оскільки не визначають фактичного місця знаходження транспортного засобу під час дії договору найму (оренди) транспортного засобу від 28.08.2025.
За викладених обставин, суд доходить висновку, що достовірними доказами вчинення саме позивачем, як автомобільним перевізником, порушення, передбаченого абзацом 17 частини 1 статті 60 Закону №2344 ІІІ, є інформація, відображена в товарно-транспортній накладній №18 від 19.03.2026 та договорі про перевезення вантажів №18/03/26 від 18.03.2026.
На підставі зазначеного, за даними наданої водієм в ході проведення перевірки товарно-транспортної накладної №18 від 19.03.2026 було встановлено загальну масу транспортного засобу з вантажем 39,740 т при нормативно допустимих 24,0 т для доріг місцевого значення, а отже, у спірному випадку було встановлено перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм на 15,740 т, тобто на 65,5% від норми. 
В контексті зазначеного, суд також відмічає, що транспортний засіб позивача здійснював рух та був зупинений для проведення перевірки на автомобільній дорозі місцевого значення а/д О-1710369 Мала Рублівка-Рунівщина, що передбачає застосування до транспортних засобів, що рухаються такою дорогою, знижених нормативів вагових параметрів в порівнянні з дорогами державного значення, які відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху становить 24,0 т для загальної маси. 
Так, відповідно до статті 21 Закону України "Про дорожній рух" автомобільні дороги, вулиці поділяються на: загального користування, відомчі та приватні. Автомобільні (позаміські) дороги загального користування поділяються на дороги державного та місцевого значення. 
Статтею 8 Закону України "Про автомобільні дороги" визначено, що автомобільні дороги загального користування поділяються на автомобільні дороги державного та місцевого значення.
Учасниками справи не заперечується, що а/д О-1710369 Мала Рублівка-Рунівщина є дорогою місцевого значення, по якій відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху можуть рухатися транспортні засоби, загальна вага яких не перевищує 24 тони. 
На підтвердження статусу а/д О-1710369 Мала Рублівка-Рунівщина як дороги місцевого значення органом Укртрансбезпеки надано витяг з розпорядження голови Полтавської обласної державної адміністрації від 01.07.2021 №488 "Про затвердження Переліку автомобільних доріг загального користування місцевого значення Полтавської області". 
Водночас, на переконання суду, автомобільний перевізник перед початком руху має побудувати маршрут таким чином, щоб не порушувати правила дорожнього руху. 
Зокрема, у разі якщо маршрут руху транспортного засобу пролягає через декілька автомобільних доріг різного значення, перевізник зобов`язаний обрати таку масу вантажу, яка б не порушувала габаритно-вагові обмеження для руху по кожній із них. 
Враховуючи зазначене, перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів загальної маси (39,740 т при допустимих 24,000 т) становить 65,5%, тобто понад 30%, свідчить про наявність в діях позивача, як автомобільного перевізника, порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абзацом 17 частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ.
А відтак, суд вважає обґрунтованим застосування до ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу згідно постанови від 28.04.2026 №113491.
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Разом з цим, як визначено частиною першою цієї статті, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. 
У цій справі відповідачі довели належними та допустимими доказами факт вчинення відповідачем порушення вимог пункту 22.5 Правил дорожнього руху, та, як наслідок, правомірність застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу на підставі абзацу 17 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" у розмірі 51000,00 грн.
Натомість позивач у ході розгляду справи у суді не спростував доводи контролюючого органу про вчинення ним правопорушення та не надав суду доказів на підтвердження протиправності спірного рішення суб`єкта владних повноважень. 
Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог повністю. 
Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір загалом у розмірі 1331,00 грн. 
Відповідачі доказів понесення судових витрат під час розгляду цієї справи суду не надали.
З урахуванням наведеного, зважаючи на ухвалення рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, за відсутності доказів понесення судових витрат відповідачами, підстав для їх розподілу немає. 
Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд 
У Х В А Л И В:
У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Антоновича, 51, м. Київ, код ЄДРПОУ 39816845), Управління державного нагляду (контролю) у Полтавській області (вул. Європейська, 155, м. Полтава, Полтавська область) про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Головуючий суддя	 	Г.В. Костенко