справа № 753/22652/24 головуючий у суді І інстанції Захарчук С.С.
провадження № 22-ц/824/13571/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України

09 вересня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О., 
суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
за участю секретаря Надточий К.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 28 травня 2026 року про залишення заяви без розгляду, постановлену під головуванням судді Захарчук С.С., у м. Києві, у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, Подільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Міністерство оборони України, Головне управління Національної гвардії України, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , законним представником якої є ОСОБА_5 , про оголошення фізичної особи померлою, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2024 року ОСОБА_1  звернувся до суду із заявою та з урахуванням заяви про зміну предмету заяви про оголошення особи померлою просив суд:
Оголосити ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м. Харків, громадянина України померлим (загиблим).
Датою смерті (загибелі) ОСОБА_6 , уродженця м. Харків, громадянина України, вважати ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Місцем смерті (загибелі) ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м. Харків, громадянина України вважати н.п. Кремінна, Луганської області, Україна.
Вважати, що смерть (загибель) ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м. Харків, настала під час виконання бойового завдання та пов`язана із захистом Батьківщини, участю у забезпеченні здійснення заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії РФ проти України.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 28 травня 2026 рокузаяву ОСОБА_7 залишено без розгляду. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення норм процесуального права та неповне з`ясування обставин справи, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги  ОСОБА_1  вказує, що суд першої інстанції помилково кваліфікував заперечення заінтересованої особи як спір про право. Заінтересована особа ОСОБА_3 лише висловила незгоду з передчасністю заяви та із можливістю заявника отримати ОГД. Водночас жодна вимога про захист порушеного права нею не заявлялась, предмет спору - право окремого майнового характеру - в межах справи про оголошення особи померлою не розглядається та не вирішується. Також суд проігнорував відсутність матеріального конфлікту. Заявник претендує виключно на свою частку виплат як батько. Заперечення матері щодо отримання нею допомоги чи її суб`єктивна думка про «передчасність» жодним чинам не звужують і не порушують права заявника на його власну частку. Тут не має спору за одну й ту саму частку грошей.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.
Постановляючи ухвалу про залишення заяви без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що дана заява не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки вбачається спір про право.
Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Статтею 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремогопровадження (частина друга статті 19 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
У частинах першій, другій статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. В іншому випадку між цими особами виникає спір про право.
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
Звертаючись до суду із заявою про оголошення ОСОБА_6 померлим, заявник вказав, що оголошення ОСОБА_6 померлим необхідно: по-перше з метою отримання одноразової допомоги як членом сім`ї загиблого військовослужбовця, по-друге з метою оформлення спадкових прав. 
Постановою № 168 визначено, що сім`ям загиблих осіб (загинули (померли) внаслідок отриманого після введення воєнного стану поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини) виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000,00 грн., яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». У разі відмови однієї або кількох осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, від її отримання або якщо зазначені особи протягом трьох років з дня виникнення у них такого права його не реалізували, їх частки розподіляються між іншими особами, які мають право на одноразову грошову допомогу. Особам, які мають право на одноразову грошову допомогу, виплата їх частки здійснюється незалежно від реалізації такого права іншими особами.
Згідно з пунктами 1, 2 статті 16 Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; 2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби; 3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві; тощо.
Відповідно до статті 16-1 вказаного Закону у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Відповідно до частини першої та другої статті 16-3 вказаного Закону одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, за відсутності особистого розпорядження призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою або заявою їх законних представників. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Враховуючи наведене, можна зробити висновок, що у таких справах спір може виникнути лише між суб`єктами отримання одноразової грошової допомоги, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів.
Натомість, із матеріалів справи не вбачається існування між учасниками спору будь-якого конкретного цивільного права чи обов`язку. Сам факт незгоди ОСОБА_3 з заявою про оголошення особи померлою або можливість виникнення у майбутньому певних майнових наслідків такого рішення не свідчить про наявність спору про право в розумінні ч. 6 ст. 294 ЦПК України.
Встановлення зазначеного юридичного факту не обмежує особисті чи майнові права заінтересованих осіб, які можуть бути реалізовані ними в загальному порядку, зокрема, шляхом оформлення соціальних виплат, спадкових прав тощо.
З огляду на викладене, суд першої інстанції, дійшов помилкового висновку про залишення заяви без розгляду. Вказуючи про наявність спору про право, суд не встановив та не зазначив яке саме право оспорюється і ким.
З матеріалів справи не вбачається, що будь-ким оспорюється чи не визнається право заявника на отримання одноразової грошової допомоги, яка виплачується у разі смерті його сина.
Не згода матері військовослужбовця з фактом смерті чи її переконання про відсутність доказів його смерті не свідчить про спір про право.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
На підставі викладеного та керуючись ст. 128, 374, 376, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,- 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2  задовольнити.
Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 28 травня 2026 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повне судове рішення складено 10 вересня 2026 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.