Справа № 420/27684/25 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Аракелян М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

14 серпня 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява заяви ОСОБА_1 (сформована в системі «Електронний суд» 13.08.2025 року) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, третя особа Уповноважений Верховної Ради України з прав людини в Одеській області, у якій представник позивача просить суд:
визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області яка полягає у неприйнятті заяви ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що діє своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 06.08.2025 року;
зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області прийняти рішення щодо прийняття заяви ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що діє своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту або про відмову в прийнятті заяви ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що діє своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у порядку визначеному Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 № 649, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 за №1146/19884. 
Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа розподілена на суддю Аракелян М.М. 
Ухвалами суду:
- від 19.08.2025 року позовну заяву залишено без руху;
- від 26.08.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі; постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін; призначено підготовче засідання на 18.09.2025 року; зобов`язано відповідача надати суду копії матеріалів особової справи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
При цьому суд вмотивував відсутність підстав для залучення в якості третьої особи до участі у справі Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в Одеській області (т.1, а.с.67-68). В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 06 серпня 2025 року позивач, що діє своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3 особисто повторно звернувся до Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС України в Одеській області (м. Одеса, вул. Преображенська, 64) із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додавши до неї відповідні додатки. Підставою для повторного звернення позивача стало виникнення нових обставин, що свідчать про наявність реальної загрози його переслідування у країні походження. Зокрема, позивач отримав інформацію про надходження викликів до Управління внутрішніх справ Міністерства внутрішніх справ Республіки Таджикистан його рідним братам, а також про оголошення самого позивача у розшук. Зазначені обставини були відображені у заяві про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та підтверджені наданими доказами, що обґрунтовують побоювання позивача щодо повернення до країни громадянської належності. Однак, співробітниками Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС України в Одеській області не було прийнято зазначену заяву і позивача було направлено до офісу ГУ ДМС України в Одеській області для подання вищезазначеної заяви через канцелярію (за адресою: вул. Преображенська 44, м. Одеса). Після цього позивач особисто, в присутності працівників ГО «Десяте Квітня» звернувся до канцелярії ГУ ДМС України в Одеській області з проханням прийняти дану заяву з додатками, зареєструвати її та розглянути . Під час реєстрації заяви у канцелярії ГУ ДМС України в Одеській області, за адресою вул. Преображенська 64, м. Одеса, даний процес було перервано тим, що співробітниками ГУ ДМСУ в Одеській області були вилучені зазначені документи в канцелярії. Відтак, внаслідок дій співробітників ГУ ДМС в Одеській області заява про визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту з додатками не була прийнята, зареєстрована і розглянута відповідно до ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». На прохання повернути примірник заяви із відміткою про їх прийняття та реєстрацію в усному порядку відмовили, аргументуючи це тим, що позивач перебуває в Україні нелегально, та рішення про реєстрацію цієї заяви буде прийматися після відвідування Управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ГУ ДМС України в Одеській області. В той же момент в приміщенні ГУ ДМС України в Одеській області до позивача підійшли співробітники Управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ГУ ДМС України в Одеській області для перевірки законності його перебування на території України. Заявник не мав документів, які підтверджують законність перебування на території України, оскільки як раз прибув у підрозділ ГУ ДМС з наміром звернутись із заявою про надання захисту, після чого він мав б змогу отримати Довідку про звернення за захистом в Україні та, відповідно,залишатися на законних підставах в Україні. У зв`язку з тим, що позивач не мав документів, які підтверджують законність його перебування на території України, співробітники Управління міграційного контролю повідомили, що він таким чином порушує правила перебування в Україні і транзитного проїзду через територію України, а саме ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Інформація про те, що позивач попередньо звернувся із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту з додатками (і передав оригінали даних заяв) до канцелярії були проігноровані працівниками Управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ГУ ДМС України в Одеській області. Після цього працівники Управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії примусово доставили позивача за адресою: вул. Тараса Кузьміна 33., після чого було прийнято рішення Про примусове видворення з України №51011001000000513 від 06.08.2025, Протокол затримання від 06.08.2025, а також в цей же день доставлено до Миколаївського ПТПІ, з метою ідентифікації та виконання рішення про примусове видворення з України.
Зазначеними діями співробітники ГУ ДМС України в Одеській області порушили права позивача, передбачені Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а саме право особи звертатися за захистом та бути визнаним біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, відповідно до положень чинного законодавства України. 
05.09.2026 року відповідач подав суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що 07.08.2025 на електронну адресу ГУ ДМС в Одеській області надійшов адвокатський запит від 06.08.2025 адвоката ГО «Десяте квітня» Казнєвського Владислава Олеговича. Додатками до адвокатського запиту надано: копія ордерів про надання правничої допомоги, копія Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копія заяв про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового чи тимчасового захисту, з додатками. ГУ ДМС в Одеській області надано відповідь на адвокатський запит листом від 12.08.2025 № К-565/6/5101- 25/5100.5.1/8242-25. 10.01.2024 позивач звернувся до ГУ ДМС в Одеській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. 25.07.2024 ДМС прийнято рішення про відмову ОСОБА_4 у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Це рішення було оскаржене у судовому порядку. У зв`язку з перебуванням позивача у процедурі розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, його було документовано довідкою про звернення за захистом № 014119, яка неодноразово продовжувалась аж до 02.06.2025. У зв`язку із закінченням процедури судового оскарження ОСОБА_1 термін дії довідки про звернення за захистом в Україні № 014119 закінчився 02.06.2025. Враховуючи вищевикладене, позивач раніше вже перебував у процедурі надання міжнародного захисту. Тобто він достеменно обізнаний з вимогами закону та встановленим порядком подання відповідної заяви. Адвокатський запит є виключно процесуальним інструментом отримання інформації відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» і не може замінювати особисте звернення іноземця. Позивач особисто із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до ГУ ДМС в Одеській області не звертався. Адвокатський запит, до якого додано заяву про визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, не може вважатися особистим зверненням позивача у розумінні Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та наказу № 649. Враховуючи фактичні обставини справи можливо дійти до висновку про відсутність факту бездіяльності відповідача. ГУ ДМС в Одеській області не було допущено
бездіяльності, оскільки на адвокатський запит була надана письмова відповідь у визначений законом строк, а вимога позивача зобов`язати ГУ ДМС в Одеській області прийняти заяву є юридично неможливою, адже відсутній предмет для розгляду - заява у встановленому законом порядку так і не була подана. Відсутні правові підстави зобов`язувати відповідача прийняти заяву, яка не була подана у передбаченому законом порядку, оскільки позивач наразі має усі можливості особисто звернутися із заявою у спосіб, визначений законодавством.
ГУ ДМС в Одеській області звертає увагу, що у своїй постанові від 01.09.2025 у справі №522/17869/25 П`ятий апеляційний адміністративний суд зазначив, що:«Також колегія суддів критично сприймає доводи апелянта, що ним повторно ініційовано процедуру визнання його біженцем чи особою, яка потребує додаткового захисту, оскільки апелянт не надав доказів звернення та прийняття міграційним органом заяви до розгляду».
В додатки до відзиву надані витребувані судом докази.
10.09.2026 року представник позивача подав відповідь на відзив, в якій зокрема, зазначив, що адвокатом Казнєвським В.О. 11.08.2025 направлено адвокатський запит до ГУ ДМС України в Одеській області з метою отримання інформації, щодо реєстрації заяв про визнання біженцем або собою яка потребує додаткового захисту шукачів захисту(родини Латіпових), а також отримання записів з камер відеоспостереження для доведення факту відвідування та саме подачі заяви-анкети особисто заявником. На адвокатський запит отримано відповідь, де зазначено, що згідно реєстраційно-облікових даних відділу документального забезпечення ГУ ДМС в Одеській області заяви-анкети про визнання біженцем або особою, яка потребує захисту від ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 06.08.2025 року не надходили. Щодо записів з камер відеоспостереження повідомлено, що ГУ ДМС України в Одеській області не є розпорядником, а тому не може надати доступ до записів. Проте відповідь на заяву адвоката від 06.08.2025 підтверджується факт відвідування
родиною Латіпових ГУ ДМС України в Одеській області з метою подачі заяви-анкети про визнання біженцем або особою, яка потребує захисту, проте в цій самій відповіді Відповідач зазначає, що позивач не має права на повторне звернення. Отже відповідач свою позицію, щодо права на повторне звернення виклав у листі-відповіді на заяву анкету від 06.08.2025, що підтверджує позицію яка була в усній формі доведена до позивача, щодо відсутності в нього права на повторне звернення, а тому заява не була прийнята, з якою він особисто звернувся, в спосіб встановлений законом. Законодавець встановив порядок згідно якого має діяти відповідач, жодні зловживання, та дії під впливом невірного трактування законодавства- не
допускаються, однак відповідач 06.08.2025 діяв із явним зловживанням, та порушенням обов`язків покладених на нього Законом. Відповідач не надав письмового повідомлення позивачу у відповідності до п. 2.4 Правил № 649 про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням підстав для відмови у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
11.09.2025 року представник позивача подав клопотання, у якому просить суд: об`єднати в одне провадження адміністративні справи 420/27684/25; №420/27682/25 та №420/27683/25 під загальним номером № 420/27684/25; розпочати спочатку розгляд адміністративної справи № 420/27684/25 ; розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін.
У задоволенні клопотання відмовлено ухвалою суду від 19.09.2026 року.
Підготовче засідання, призначене на 18.09.2026 року було перенесено на 21.10.2025 року у зв`язку із відсутністю електропостачання у будівлі суду.
Підготовче засідання, призначене на 21.10.2025 року було перенесено на 13.11.2025 року на задоволення відповідного клопотання представника позивача.
Протокольною ухвалою суду від 13.11.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні позивача у режимі відеоконференції.
19.11.2025 року представник позивача подав суду клопотання про залучення до участі у судовому засіданні позивача у режимі відеоконференції через ВКЗ засобами зв`язку Миколаївського ПТПІ, клопотання залишено без розгляду протокольною ухвалою суду від 05.02.2026 року.
Підготовче засідання, призначене на 27.11.2025 року було перенесено на 18.12.2025 року у зв`язку із перебуванням головуючого судді Аракелян М.М. у відпустці, а потім – на 22.01.2026 року у зв`язку із оголошенням 18.12.2025 року на території м.Одеси повітряної тривоги.
Підготовче засідання, призначене на 22.01.2026 року було перенесено на 05.02.2026 року у зв`язку із перебуванням головуючого судді Аракелян М.М. у відпустці.
04.02.2026 року представник позивача подав клопотання про виклик свідка ОСОБА_7 .
У підготовчому засіданні 05.02.2026 року відмовлено у задоволенні вищезазначеного клопотання та оголошено перерву до 19.02.2026 року на задоволення клопотання представника позивача.
10.02.2026 року представник позивача подав клопотання про виклик свідка ОСОБА_7 , клопотання задоволено судом.
Ухвалою суду від 19.02.2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 10.03.2026 року; постановлено викликати у судове засідання як свідка за клопотанням представника позивача Куницького Ігоря; попереджено свідка ОСОБА_7 про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду; постановлено, що свідок буде повідомлений про призначення судового засідання для його допиту судом додатково.
Судове засідання, призначене на 10.03.2026 року було перенесено на 31.03.2026 року на задоволення відповідного клопотання представника відповідача.
30.03.2026 року представник відповідача подала заяву, у якій просить відмовити у задоволенні позову та зазначає, що на виконання судового рішення у справі №522/17905/25-Е 20.03.2026 ГУ ДМС в Одеській області виконано рішення від 06.08.2025 № 5101100100000513 та примусово видворено з України громадянина Республіки Таджикистан та рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно з інформацією, яка міститься в інтегрованій міжвідомчій інформаційно- телекомунікаційній системі щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (система Аркан) громадянин Республіки Таджикистан та рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , залишив територію України 20.03.2026 через КПП «РК 632». Відповідно до статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» визначено, що біженцем є особа, яка перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може або не бажає користуватися її захистом, а додатковий захист надається іноземцям, які перебувають в Україні та не можуть повернутися до країни походження у зв`язку із загрозами їх життю, безпеці чи свободі. Аналіз наведених положень законодавства свідчить про те, що реалізація права на звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, можлива лише за умови перебування особи на території України або на її кордоні. В іншому випадку позивач втрачає право бути визнаним біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту. Станом на час розгляду справи позивач фактично не перебуває на території України, що унеможливлює реалізацію ним права на звернення із відповідною заявою. Таким чином, відсутні об`єктивні передумови для задоволення позовних вимог, а також відсутній предмет спору у даній справі.
У судовому засіданні 31.03.2026 року після заслуховування вступного слова представників позивача та відповідача а також допиту свідка ОСОБА_8 судом запропоновано представнику позивача підготувати пояснення та оголошено перерву до 09.04.2026 року.
07.04.2026 року представник позивача подав пояснення, у яких, зокрема, зазначив, що на теперішній час триває судове оскарження рішення про примусове видворення, і у справі не прийняте остаточне рішення. Відповідно до Розділу І п.10 абз 3. Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, оскарження рішень про примусове повернення або примусове видворення зупиняє їх дію, якщо іноземець оскаржив це рішення у встановленому законом порядку до суду - у межах строків, визначених
ч.ч.2,4 ст.288 КАС України, незалежно від того, чи суд у порядку забезпечення адміністративного позову відповідною ухвалою зупинив дію рішення суб`єкта владних повноважень або його окремих положень, що оскаржуються. Отже примусове видворення не має виконуватися під час процедури судового оскарження рішення міграційного органу. Однак в супереч вищенаведеного позивача було примусово видворено за межі України, враховуючи що в справі, яка перебуває на розгляді, свідком було зазначено, що 06.08.2025 року Позивач разом із родиною повторно звернувся за захистом в Україні, а тому рішення про примусове видворення прийнято незаконно, та підлягає скасуванню, а з ним і заборона в`їзду в Україну строком на 5 років, що надає йому можливість безперешкодно в`їхати в Україну та оскаржувати бездіяльність відповідача що мала місце 06.08.2025 року. Протиправна бездіяльність відповідача сталася 06.08.2025, коли позивач перебував фізично в Україні, і його заяву відповідач міг розглянути у відповідності до Наказу № 649.
08.04.2026 року представник відповідача подала заяву, у якій, зокрема, зазначила, що Верховний Суд не зупиняв виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.12.2025 по справі № 522/17905/25-Е, у зв`язку з чим постанова суду апеляційної інстанції підлягала виконанню. Посилання на те, що в момент видворення ОСОБА_1 ним оскаржувалось рішення про примусове видворення у Верховному Суді і це є підставою для зупинення його дії є необґрунтованими, оскільки Верховний Суд не зупиняв виконання постанови суду апеляційної інстанції. Факт подання скарги або відкриття провадження у Верховному Суді не перешкоджає виконанню оскільки рішення апеляційного суду набрало сили негайно з моменту проголошення, отже механізм зупинення дії рішення про примусове видворення на етапі касації вже не може бути застосований без відповідної ухвали Верховного Суду. Як вбачається з матеріалів справи, позивач 20.03.2026 примусово витворений за межі території України та станом на час розгляду справи фактично не перебуває на території України. Відповідно до положень Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», подання та розгляд заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, можливе виключно за умови перебування особи на території України або на її державному кордоні та передбачає особисту участь заявника. Таким чином, відсутність позивача на території України унеможливлює: подання відповідної заяви у встановленому законом порядку; проведення передбачених законом процедур (прийняття заяви, співбесіди, ідентифікації тощо); прийняття будь-якого рішення за результатами її розгляду. У даному випадку відсутні необхідні правові та фактичні умови для виконання можливого судового рішення.
У судовому засіданні 09.04.2026 року оголошено перерву до 30.04.2026 року.
22.04.2026 року представник позивача подав клопотання про долучення доказів – копії ухвали Верховного суду про відкриття провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 по справі №522/17905/25-Е.
Судове засідання, призначене на 30.04.2026 року було перенесено на 14.05.2026 року у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді М.М.Аракелян.
Судове засідання, призначене на 14.05.2026 року було відкладено на 18.06.2026 року у зв`язку із першою неявкою представника позивача.
У судовому засіданні 18.06.2026 року після дослідження письмових доказів, закінчення офіційного з`ясування обставин у справі та перевірку їх доказами судом оголошено перерву до 02.07.2026 року для підготовки сторін до судових дебатів.
У судовому засіданні 02.07.2026 року після промов представників позивача та відповідача у судових дебатах суд перейшов до стадії ухвалення рішення та на підставі абз.2 ч.1 ст.227 КАС України відклав його прийняття та проголошення на 13.07.2026 року.
У судове засідання 13.07.2026 року представник позивача не з`явився, представник відповідача подав заяву з проханням провести розгляд справи за його відсутності.
У судовому засіданні 13.07.2026 року судом було вирішено продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово представників позивача та відповідача, допитавши свідка, виступи у дебатах, з`ясувавши всі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, дослідивши та оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що 10.01.2024 позивач звернувся до ГУ ДМС в Одеській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
25.07.2024 ДМС України прийняла рішення про відмову ОСОБА_4 у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 у справі №420/37097/24 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , які також діють в інтересах своїх неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до Державної міграційної служби України про визнання протиправними та скасування рішень та зобов`язання вчинити дії - відмовлено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2025 у справі №420/37097/24 апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 – без змін.
Ухвалами Верховного суду у справі № 420/37097/24:
- від 01.07.2025 касаційну скаргу ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2025 у справі № 420/37097/24 повернуто особі, яка її подала;
- від 04.08.2025 касаційну скаргу ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2025 у справі № 420/37097/24 повернуто особі, яка її подала.
У зв`язку з перебуванням позивача у процедурі розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, його було документовано довідкою про звернення за захистом № 014119, яка продовжувалась до 02.06.2025.
В матеріалах справи містяться копії заяв – анкет про визнання біженцем або особою, яка потребує особового захисту від 06.08.2025 року, складених ОСОБА_1 , який діяв в своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.15-23).
Позивач стверджує, що він 06 серпня 2025 року особисто повторно звернувся до Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС України в Одеській області (м. Одеса, вул. Преображенська, 64) із вищезазначеними заявами, додавши до них відповідні додатки; заяви не були прийняті та зареєстровані.
06.08.2025 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області було прийняте рішення №5101100100000513 про примусове видворення громадянина російської федерації та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Адвокат Казнєвський В.О. на підставі ордера від 06.08.2025 року на надання ОСОБА_1 правничої допомоги у ГУ ДМС України в Одеській області засобами електронної пошти направив на адресу ГУ ДМС України в Одеській області заяву у якій він вказав «Я адвокат Казнєвський В.О., надаю правову допомогу: громадянам Таджикистану, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та їх малолітні діти - ОСОБА_2 , 2009 р.н. та ОСОБА_3 , 2017 р.н., а також ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 , (далі за текстом — Шукачі захисту) з проханням захисту їхніх прав. 06.08.2025 року Шукачі захисту, особисто звернулись до Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС України в Одеській області (за адресою: вул. Преображенська 64, м. Одеса) повторно із заявами про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту із додатками. Однак, співробітниками Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС України в Одеській області не були прийняті зазначені заяви і Шукачів захисту було направлено до офісу ГУ ДМС України в Одеській області для подання вищезазначених заяв через канцелярію (за адресою: вул. Преображенська 44, м. Одеса). Після цього Шукачі захисту особисто, в присутності працівників ГО «Десяте Квітня» звернулися до канцелярії ГУ ДМС України в Одеській області з проханням прийняти дані заяви з додатками та розглянути їх. Співробітники ГУ ДМС України в Одеській області забрали у Шукачів захисту вказані заяви з додатками без належної реєстрації, проте на прохання повернути примірники Заяв із відмітками про їх прийняття та реєстрацію в усному порядку відмовили, аргументуючи це тим, що Шукачі захисту перебувають в Україні нелегально, та рішення про реєстрацію цієї заяви буде прийматися після відвідування Управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ГУ ДМС України в Одеській області. Після цього працівники Управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії примусово доставили до Управління, не дочекавшись реєстрації поданої заяви. Таким чином, вважаємо, що вказана заява про визнання біженцем чи особою, що потребує додаткового захисту із додатками повинна бути зареєстрована та розглянута у відповідності до чинного законодавства України. На підставі викладеного, з метою недопущення порушень законодавства працівниками ГУ дме в Одеській області, наполягаємо на прийнятті, реєстрації та розгляді Заяви ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , 2009 р.н. та ОСОБА_3 , 2017 р.н., а також ОСОБА_6 про визнання біженцем чи особою, що потребує додаткового захисту та надати їй належну оцінку у відповідності до чинного законодавства. Також додатково надаємо пакет документів, встановлений Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», який Шукачі захисту намагались подати до зазначеного Управління, для звернення за захистом в Україні, а саме:1. Заява-анкета про визнання біженцем чи особою з додатковим або тимчасовим захистом ОСОБА_4 з додатками (копія). 2.Заява-анкета про визнання біженцем чи особою з додатковим або тимчасовим захистом ОСОБА_5 (копія). 3.Заява-анкета про визнання біженцем чи особою з додатковим або тимчасовим захистом ОСОБА_6 (копія). Оригінали будуть надані після призначення дати прийому заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту під час особистого прийому. Відповідь про результати розгляду цієї заяви прошу видати представнику Шукачів захисту -адвокату Казнєвському Владиславу нарочно з повідомленням за телефоном, дати та часу отримання відповіді.» 
До заяви додано копії заяв-анкет з додатками про визнання біженцем чи особою з додатковим або тимчасовим захистом, копії ордерів та копії свідоцтва про зайняття адвокатської діяльністю.
На цю заяву надано відповідь листом від 12.08.2025 року №К-565/6-5101-25/5100.5.1/8242-25 у якому зазначено наступне: « 06.08.2025 року, в момент відвідування Управління членами родини ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ) у супроводі представника ГО «Десятого квітня», встановлені такі істотні факти.
1. ОСОБА_4 , 1979 р.н. одночасно є громадянином РФ на установчі дані ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зазначений факт встановлено судовими органами влади, є обов`язковим для виконання, див. ст. 129-1 Основного Закону України), але чомусь зазначене не враховується ГО «Десятого квітня» у відповідних матеріалах адвоката.
2. Усім членам родини ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ), визначених у листі від 06.08.2025 року, відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту через відсутність умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 Закону № 3671-VI. Така позиція підтримана судовими органами влади (див. рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2025року за судовою оправою 420/37097/24). Тобто, на підставі ст. 17 Закону № 3671-VI та п.6.10. наказу N649, право на повторне звернення не поширюється на членів зазначеної родини.
3. Як було зазначено вище, чинним Законом №3671-VI не передбачено право на перебування шукачів захисту в декількох процедурах сфери міжнародного захисту. За таких умов незрозумілою є позиція ГО «Десяте квітня» щодо супроводу членів родини ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ) до. управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції саме 06.08.2025 року. Так, відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень, лише 06.08.2025 року (час не встановлено) зареєстровано та надано доступ до ухвали Верховного суду України від 04,08.2025 року за судовою справою 420/37097/24 (адміністративне провадження № К/990/28494/25), якою касаційна скарга представника в інтересах шукачів захисту повернута. При цьому, в Ухвалі ВСУ визначено, що заявники мають право на повторне звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом. Тобто, судова процедура станом на 06.08.2025 року фактично не перебувала на завершальному етапі. На такій позиції; неодноразово наполягали представники ГО «Десяте квітня» при підготовці касаційних скарг на адресу Верховного суду України від червня та липня п.р., низки заяв про продовження строків довідок про звернення за захистом в Україні, тощо. Враховуючи викладене, Головне управління дійшло такого висновку: шляхом дотримання ст.19 Конституції України через відсутність права на повторне звернення родини ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ), що передбачено у ст. 17 Заходу № 3 671-VI, - порушення в контексті недопущення до реєстрації заяв від іноземців не виявлені.» (а.с.49-51).
Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 08.08.2025 у справі №522/17869/25 (залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.09.2025 року) задоволено адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина Таджикистану та Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ОСОБА_14 ) про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України; затримано громадянина Таджикистану та російської федерації ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців по 06.02.2026 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24.10.2025 по справі №522/17905/25-Е задоволено адміністративний позов громадянина Таджикистану та рф на установчі дані ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ГУ ДМС в Одеській області; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 5101100100000513 від 06.08.2025 про примусове видворення громадянина російської федерації та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.12.2025 по справі №522/17905/25-Е апеляційну скаргу ГУ ДМС в Одеській області до громадянина Таджикистану та рф на установчі дані ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 – задоволено; Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24.10.2025 скасовано; прийнято нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову громадянину Таджикистану та рф на установчі дані ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ГУ ДМС в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення з України.
На виконання зазначеного судового рішення 20.03.2026 ГУ ДМС в Одеській області виконано рішення від 06.08.2025 № 5101100100000513 та примусово видворено з України громадянина Республіки Таджикистан та рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно з інформацією, яка міститься в інтегрованій міжвідомчій інформаційно-телекомунікаційній системі щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (система Аркан) громадянин Республіки Таджикистан та рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , залишив територію України 20.03.2026 через КПП «РК 632».
Ухвалою Верховного Суду від 08.01.2026 року відкрито провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Казнєвського Владислава Олеговича на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року у справі №522/17905/25-Е за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення з України.
Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо неприйняття 06.08.2025 року його заяви, неприйняття будь-якого рішення за нею, позивач оскаржив її до суду, діючи у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей. 
Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. 
Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні, визначено Законом України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".
Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» біженець - це особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.
Додатковий захист це форма захисту, що надається в Україні на індивідуальній основі іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну або перебувають в Україні і не можуть або не бажають повернутися в країну громадянської належності або країну попереднього постійного проживання внаслідок обставин, які загрожують їх життю, безпеці чи свободі (п.4 ч.1 ст.1 Закону).
Згідно п.13 ч.1 ст.1 ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.
Особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п`яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту Особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (ч.ч.1,2 ст.5 ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту»).
Згідно ч.5 ст.5 ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» особа, яка на законних підставах тимчасово перебуває в Україні, і під час такого перебування в країні її громадянської належності чи попереднього постійного проживання виникли умови, зазначені в пунктах 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, внаслідок яких вона не може повернутися до країни свого походження і має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, повинна звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до закінчення строку перебування на території України.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, може прийняти рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в разі, якщо заявник видає себе за іншу особу або якщо заявнику раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися ( ч.5 ст.6 Закону).
Процедура розгляду в Україні заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату, позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту визначена Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 №649, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 за №1146/19884 (надалі - Правила №649).
Згідно п. 2.1 Розділу II Правил №649 уповноважена посадова особа територіального органу ДМС, до якого особисто звернулась особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, або її законний представник у випадках, передбачених Законом: а) встановлює особу заявника; б) реєструє заявника в журналі реєстрації осіб, які бажають подати заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;в) інформує заявника мовою, яку він/вона розуміє, про умови, за яких в Україні особа може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про її права та обов`язки, а також про наслідки невиконання обов`язків; г) забезпечує надання заявнику послуг перекладача, у тому числі через систему відеоконференц-зв`язку; ґ) перевіряє дотримання заявником передбаченого статтею 5 Закону порядку звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; д) додаткового захисту. Перевірка здійснюється в тому числі з урахуванням оновленої інформації по країні походження заявника на момент подачі заяви; є) проводить дактилоскопію заявника; ж) заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи; з) роз`яснює порядок звернення за безоплатною правовою допомогою мовою, яку розуміє заявник.
Відповідно до п.2.2. цього ж розділу рішення щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається територіальним органом ДМС протягом робочого дня, в який до нього звернулась відповідна особа.
Згідно п.2.4. Порядку №649 у разі наявності передбачених Законом підстав територіальний орган ДМС ухвалює рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом (додаток 2). Після ухвалення рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС: видає особі письмове повідомлення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням підстав для відмови у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 3); під підпис ознайомлює заявника з порядком оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; вносить відповідні відомості до журналу реєстрації осіб.
Відповідно до ч.1 ст.12 ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протягом п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову можуть бути оскаржені в установленому законом порядку до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, а також до суду у строки, встановлені цим Законом.
Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Судом під час розгляду справи у судовому засіданні 31.03.2026 року допитано у якості свідка представника ГО «Десяте квітня» - ОСОБА_7 , який, зокрема, пояснив, що у серпні 2025 року він разом із позивачем прибув до ГУ ДМС України в Одеській області з метою подання позивачем заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Позивач подав документи до канцелярії, після чого його запросили до канцелярії з метою начебто перевірки додатків до заяви. У приміщенні перебували три чоловіка, які не представились і працівник канцелярії почала звіряти документи, які були подані. Під час цього до канцелярії зайшла жінка, яка забрала у працівниці канцелярії ці документи та наполегливо запропонувала позивачу проїхати до Управління нелегальної міграції. Документи позивача не були прийняті, йому сказали спочатку поїхати до Управління нелегальної міграції, відповісти на питання, пройти перевірку, а потім повернутись та зареєструвати документи. Працівники Управління нелегальної міграції та Служби безпеки України відвезли позивача до Управління нелегальної міграції, де вже були оформлені подальші документи про оформлення позивача до пункту тимчасового перебування. 
На запитання головуючого свідок пояснив, що заява була складена встановленого зразка та до заяви були додані документи, що підтверджують викладені у ній обставини. 
Тобто судом під час розгляду справи встановлено, що позивач прибув 06.08.2025 року разом із представником ГО «Десяте квітня» Куницьким Ігорем Олександровичем до канцелярії ГУ ДМС України в Одеській області з метою подачі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проте його заява не була зареєстрована та, відповідно, не було прийняте будь-яке рішення за нею.
Отже, факт звернення позивача до органів міграційної служби 06.08.2025 з метою подачі заяви про визнання біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту підтверджений під час розгляду справи, проте заява не була прийнята канцелярією ГУ ДМС України в Одеській області до розгляду.
Суд зазначає, що Правилами №649 чітко визначена процедура розгляду в Україні заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Відповідач ухилився від вчинення дій, які входять до кола його повноважень, а саме: не вчинив жодної дії, передбаченої законодавством.
Бездіяльність суб`єкта владних повноважень може бути визнана протиправною адміністративним судом лише у випадку, якщо відповідач ухиляється від вчинення дій, які входять до кола його повноважень та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій.
Такий правовий висновок викладено в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 грудня 2018 року у справі 3813/4640/17.
У постанові Касаційного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року у справі №342/158/17 зазначено, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Суд зазначає, що в межах спірних правовідносин відповідач як суб`єкт владних повноважень мав лише два законодавчо визначені варіанти дій: зареєструвати заяву про визнання біженцем або відмовити у її прийнятті заяви, яка оформлюється наказом.
Враховуючи вищевикладене, суд констатує, що відповідачем щодо позивача була допущена протиправна бездіяльність у вигляді неприйняття до розгляду заяви ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що діє своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 06.08.2025 року. В частині позовних вимог зобов`язального характеру, суд зазначає наступне.
Верховний Суд у постановах від 23.12.2021 року у справі № 480/4737/19 та від 08.02.2022 року у справі № 160/6762/21 сформулював правовий висновок, відповідно до якого ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.
Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13). При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Засада ефективності захисту прав та інтересів особи в адміністративному судочинстві знайшла своє безпосереднє закріплення у положеннях КАС України.
Подібний підхід також відповідає загальноприйнятому нині принципу "один спір – один процес( справа)", тобто не потрібно створювати преюдиційні судові рішення, аби йти до суду за захистом свого порушеного права два чи три рази.
За змістом абзацу другого частини четвертої статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Суд вважає, що належним способом захисту поновлення прав позивача є саме зобов`язання відповідача прийняти рішення щодо прийняття заяви ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що діє своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту або про відмову в прийнятті заяви ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що діє своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у порядку визначеному Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 №649, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 за №1146/19884.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем законність оскаржуваної бездіяльності не доведена, а його доводи суд відхиляє з вищенаведених мотивів.
Зокрема, посилання відповідача на те, що позивач наразі не перебуває на території України, у зв`язку з його видворенням 20.03.2026 року з території України суд відхиляє, оскільки:
- станом на момент подачі заяви 06.08.2025 року позивач перебував на території України та особисто подав заяву, що не спростовано відповідачем;
- заяви позивача разом із додатками були надіслані відповідачу на його електронну адресу разом із заявою представника позивача від 06.08.2025 року, отже ці заяви наявні у розпорядженні ГУ ДМС України в Одеській області.
Суд виходить з того, що момент порушення права та виникнення у позивача права на судовий захист встановлюється на дату подання позовної заяви та дату вчинення оскаржуваної бездіяльності, а не на дату, коли відбулося його примусове видворення з України.
Обставина неприйняття будь-якого рішення за заявами позивача фактично визнається відповідачем, а його аргумент щодо неможливості наразі прийняття рішення про захист порушеного права суд відхиляє як безпідставні.
Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню повністю.
Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Позивачем сплачено судовий збір за подання даного позову у сумі 1211,20грн., витрати у сумі 968,96грн. суд покладає на відповідача згідно ч.1 ст.139 КАС України (позовна заява подана через систему «Електронний суд»). 
Підстави для встановлення судового контролю, передбачені ч.ч.5,6 ст.382 КАС України, згідно п.6-1 ч.1 ст.244 КАС України наразі відсутні.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити повністю. 
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо прийняття або неприйняття заяви ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що діє своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 06.08.2025 року.
Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області прийняти рішення щодо прийняття заяви ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що діє своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту або про відмову в прийнятті заяви ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що діє своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у порядку визначеному Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 № 649, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 за №1146/19884.

Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у сумі 968(дев`ятсот шістдесят вісім)грн. 96коп. 

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 293,295 КАС України до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Учасники справи: 
Позивач: ОСОБА_1 .
Відповідач: Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області (код ЄДРПОУ 37811384; місцезнаходження: вул.Преображенська, буд.44, м.Одеса, 65045).

Повне рішення складено 13 липня 2026 року.

Суддя М.М. Аракелян