Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)

Справа №367/5618/26
Провадження № 2/439/959/26

10 вересня 2026 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області
у складі:
головуючого-судді: Петейчука Б.М.,
за участі: секретаря
судового засідання: Ковальчук Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з викликом осіб цивільну справу за позовом ТзОВ "Діджи Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, ухвалив таке рішення.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» звернувся до суду з позовними вимогами до відповідача: ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс», в яких просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за договором позики № 476647 від 24 червня 2024 року в розмірі 25 706 (двадцять п`ять тисяч сімсот шість) гривень 40 копійок.

Стислий виклад позиції позивача.
Позивач зазначає, що 24 червня 2024 року між ОСОБА_1 , як позичальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс», як позикодавцем, було укладено договір позики № 476647, відповідно до якого позичальник погодився з усіма його істотними умовами, зокрема й умовами про порядок повернення, строк повернення та оплату за користування грошовими коштами, про що поставив електронний підпис з одноразовим ідентифікатором, із урахуванням вимог Закону України «Про електронну комерцію».
Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором позикодавець виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатися грошовими коштами шляхом їх перерахування на банківський рахунок у розмірі 7 500 гривень. Проте відповідач, який зобов`язався повернути кредитні кошти, не надав своєчасно кредитору грошові кошти для погашення заборгованості за борговим зобов`язанням.
Позивач мотивує, що взяті на себе зобов`язання за Договором відповідач належним чином не виконував, унаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 25 706,40 гривень, з яких: 7 500,00 гривень — заборгованість за тілом позики (основною сумою боргу), 3 206,40 гривень — заборгованість за відсотками, та 15 000,00 гривень — заборгованість за штрафними санкціями (пенею/неустойкою).
Позивач акцентує, що 29 листопада 2024 року право грошової вимоги за договором позики № 476647 від 24 червня 2024 року за договором факторингу № 29112024 перейшло до позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс». Отже, саме позивач є належним стягувачем за вищевказаним договором.
Відтак, позивач із метою належного та повного виконання зобов`язання просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики № 476647 від 24 червня 2024 року.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.
23 червня 2026 року — відкрито провадження у справі.
Відповідачу запропоновано протягом п`ятнадцяти днів, із моменту отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі, подати відзив на позовну заяву.
Позивач у судове засідання участь свого представника не забезпечив. Від представника позивача: Романенка М.Е. надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити. Не заперечував про заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не з`явився. Про причини неявки суд не повідомив. Хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Від нього не надходило клопотань про відкладення розгляду справи та не подавався відзив.
Суд, зі згоди позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 Цивільного процесуального кодексу України.
За правилами норми частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки сторони в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланнями на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Доказами у справі встановлено, що 24 червня 2024 року між ОСОБА_1 як позичальником та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» як позикодавцем було укладено договір позики № 476647, відповідно до якого боржник погодився з усіма його істотними умовами, зокрема й умовами про порядок повернення, строк повернення та оплату за користування грошовими коштами, про що поставив електронний підпис з одноразовим ідентифікатором, з урахуванням вимог Закону України «Про електронну комерцію». Так відповідно до п.2.1 договору визначено суму кредиту в розмірі 7500 гривень, п.2.2. договору передбачено строк кредитування в 30 днів та п. 2.3 визначено процентну ставку за користування кредитними коштами в розмірі 1,43 % за день користування, що підтверджується наданою суду на дослідження копією договору фінансового кредиту від 24 червня 2024 року(а.с.-19).
29 листопада 2024 року між ТзОВ «Сіроко Фінанс» та ТзОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу № 29112024, згідно з яким до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» було передано право вимоги за договором позики № 476647 від 24 червня 2024 року, що підтверджується відповідними договорами, актами приймання-передачі та реєстром боржників (ак.с.20-29).
Окрім цього, позивачем надано суду на дослідження розрахунок заборгованості за договором № 476647 від 24 червня 2024 року, відповідно до якого заборгованість за тілом позики становить 7 500 (сім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок, заборгованість за відсотками – 3 206 (три тисячі двісті шість) гривень 40 копійок, заборгованість за штрафними санкціями (неустойкою) – 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок. (а.с.12-13).

Мотиви суду.
За нормативними правилами статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.
Виходячи зі змісту статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Разом із цим, нормою статті 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).
За змістом статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Нормою частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України акцентовано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
При цьому, відповідно до частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Імперативними приписами частини 2 статті 1048 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049 Цивільного кодексу України).
Нормативними положеннями статті 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Згідно із частиною 2 статті 1054 та частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
Доказами встановлено, що між ОСОБА_1 , як позичальником та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс», як позикодавцем було укладено договір позики № 476647 від 24 червня 2024 року.
Разом із цим, позикодавець надав позичальнику кредитні кошти у розмірі та на умовах, визначених кредитним договором, у повному обсязі.
Проте позичальник: ОСОБА_1 належним чином свої зобов`язання не виконав та допустив заборгованість за договором позики № 476647 від 24 червня 2024 року.
Отже заборгованість позичальника: ОСОБА_1 за грошовими зобов`язаннями в частині тіла кредиту та відсотків становить 10 706 (десять тисяч сімсот шість) гривень 40 копійок, з яких 7 500 (сім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок — заборгованість за тілом кредиту, 3 206 (три тисячі двісті шість) гривень 40 копійок — заборгованість за відсотками.
Право грошової вимоги за договором позики № 476647 від 24 червня 2024 року за договором факторингу перейшло до позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс». Отже, саме позивач є належним стягувачем за вищевказаним кредитним договором.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягають до часткового задоволення, а саме в розмірі 10 706 (десять тисяч сімсот шість) гривень 40 копійок, оскільки дана заборгованість підтверджується належними доказами. 

Щодо стягнення пені та неустойки.
Відповідно до пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Як встановлено судом, нарахування штрафних санкцій (пені/неустойки) здійснювалось в період дії воєнного стану. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», у частині стягнення заборгованості за штрафними санкціями (пенею/неустойкою) у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок, не підлягають до задоволення. 

Щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору.
Судом встановлено, що позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» сплатив судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.
Нормою частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ціна позову становила 25 706,40 гривень. Судом задоволено позовні вимоги частково на суму 10 706,40 гривень, що становить 41,65 % від загальної ціни позову.
За таких обставин, суд вважає, що з відповідача: ОСОБА_1 необхідно стягнути понесені судові витрати за сплачений судовий збір на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог у розмірі 1 008 (одна тисяча вісім) гривень 93 копійки.

Щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.
Доказами у справі встановлено, що 02 лютого 2026 року між ТзОВ «Діджи Фінанс» (Клієнт) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (Виконавець) укладено договір про надання правової допомоги № 42649746. Предметом договору визначено, що Виконавець приймає на себе зобов`язання надавати юридичні послуги (правову допомогу) в обсязі та на умовах, передбачених договором і додатковими угодами до нього.
Вартість послуг з надання клієнту правової допомоги визначається сторонами у формі додатку/додаткової угоди до договору, яка набуває чинності з дня її підписання сторонами, що підтверджується наданою суду копією договору.
Вартість послуг Виконавця згідно з цим договором визначена сторонами згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» із урахуванням складності справи, економічної вигоди для Клієнта та його господарської діяльності, а саме: шляхом встановлення фіксованої вартості послуг з представництва інтересів клієнта в суді у розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень 00 копійок, що підтверджується актом від 24 квітня 2026 року до договору про надання правової допомоги № 42649746 від 02 лютого 2026 року (а.с. 9, 20-22).
Виконавцем ФОП Міньковською А.В. надано належним чином та у повному обсязі ТзОВ «Діджи Фінанс» правову допомогу в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Вартість послуг визначається лише за погодженням сторонами, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. 
Разом із тим, цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які варто застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. 
За змістом статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу, зокрема вартість послуг з представництва в суді та іншу правову допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних представником, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг має бути співмірним із: складністю справи та виконаних робіт (наданих послуг); часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
Відповідно до частини 3 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. 
Відповідно до частини 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 
Аналогічну правову позицію виклала Велика Палата Верховного Суду у судовому рішенні від 19 лютого 2020 року (єдиний унікальний номер справи: 755/9215/15-ц). 
Суд, дослідивши надані суду докази витрат на професійну правничу допомогу, приходить до переконання, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. 
Із доказів у справі, зокрема Договору про надання правової допомоги № 42649746 від 02 лютого 2026 року та акта про підтвердження факту надання правової допомоги, вбачається, що сторони узгодили між собою ціни договору з у розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень 00 копійок.
Повно, всебічно встановивши обставини справи, здійснивши оцінку доказів з точки зору дійсності, допустимості, достатності та належності, виходячи із внутрішнього переконання, суд приходить до висновку, що надані послуги правової допомоги та витрати, які були понесені позивачем ТзОВ «Діджи Фінанс» за надання таких послуг, належать до судових витрат, які у своїй сукупності відповідають критеріям дійсності, необхідності, розумності їх розміру, з урахуванням складності справи.
Суд вважає, що фактично понесені судові витрати за надану професійну правничу допомогу становлять 6 000 гривень.
Враховуючи приписи частини 1 статті 141 ЦПК України щодо пропорційності розподілу судових витрат розміру задоволених позовних вимог (41,65 %), суд вважає за доцільне відшкодувати позивачу: Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» витрати на професійну правничу допомогу за рахунок відповідача: ОСОБА_1 у розмірі 2 499 (дві тисячі чотириста дев`яносто дев`ять) гривень 00 копійок. 

На підставі статей 16, 526, 527, 530, 625, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 10, 12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 280-284 Цивільного процесуального кодексу України, суд, –

у х в а л и в :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за договором позики № 476647 від 24 червня 2024 року в розмірі 10 706 (десять тисяч сімсот шість) гривень 40 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог (щодо стягнення штрафних санкцій у розмірі 15 000 гривень 00 копійок) — відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 008 (одна тисяча вісім) гривень 93 копійки.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 499 (дві тисячі чотириста дев`яносто дев`ять) гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. 

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, код ЄДРПОУ: 42649746.
Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Суддя         Б.М. Петейчук