ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
10 вересня 2026 року справа №200/9549/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року (повне судове рішення складено 09 лютого 2026 року) у справі № 200/9549/25 (суддя в І інстанції Тарасенко І.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

04.12.2025 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – Відповідач-1), в якому просила: 
1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо здійснення з 01.09.2025 перерахунку пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 , призначеної відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2021 року, відповідно до пункту 9 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210; 
2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2021 № 1307, на підставі наявної у матеріалах пенсійної справи довідки про заробітну плату за період роботи в зоні відчуження, починаючи з 01.09.2025, на найбільш вигідних умовах та з урахуванням фактично виплачених сум; 
3) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо застосування з 01.03.2025 коефіцієнтів зменшення пенсії, передбачених ст. 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2025, до призначеної відповідно до ст. 54 Закону України № 796-XII пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 та обмеження пенсії максимальним розміром, передбаченим ч. 3 ст. 67 Закону України № 796-XII, з 01.03.2025; 
4) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 , починаючи з 20.03.2024, на підставі довідки про фактичний заробіток у зоні відчуження, у розмірі 50% відшкодування фактичних збитків, без застосування коефіцієнтів зменшення пенсії та без обмеження максимальним розміром, із урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.03.2024 № 2-р(II)/2024.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй була призначена пенсія після смерті її чоловіка (годувальника) у розмірі 50 відсотків його пенсії за віком, обчисленої відповідно до чинного законодавства на підставі довідки про його заробітну плату за роботу в зоні відчуження, та станом на серпень 2025 року виплачувалася їй в розмірі 23610 грн.
Головне управління пенсійного фонду України в Донецькій області, самовільно здійснило перерахунок пенсії позивача з вересня 2025 року, зменшивши її розмір до 12930,67 грн.
ОСОБА_1 вважає такі дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області протиправними, у зв`язку із чим звернулась із даним позовом до суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07 січня 2026 року було залучено у якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі – Відповідач-2).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо здійснення з 01.09.2025 перерахунку пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 , призначеної відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2021 року, відповідно до пункту 9 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 № 914210173498 від 03.11.2025.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2021 № 1307, на підставі наявної у матеріалах пенсійної справи довідки про заробітну плату за період роботи в зоні відчуження, починаючи з 01.09.2025, на найбільш вигідних умовах та з урахуванням фактично виплачених сум.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо застосування з 01.03.2025 коефіцієнтів зменшення пенсії, передбачених ст. 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2025, до призначеної відповідно до ст. 54 Закону України № 796-XII пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 та обмеження пенсії максимальним розміром, передбаченим ч. 3 ст. 67 Закону України № 796-XII, з 01.03.2025.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 , починаючи з 20.03.2024, на підставі довідки про фактичний заробіток у зоні відчуження, у розмірі 50% відшкодування фактичних збитків, без застосування коефіцієнтів зменшення пенсії та без обмеження максимальним розміром, із урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.03.2024 № 2-р(II)/2024.
В іншій частині позовних вимог – відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідачі подали апеляційні скарги, в яких просили скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зазначає, що суд першої інстанції помилково зобов`язав Відповідача-1 здійснити перерахунок пенсії по втраті годувальника Позивачу, починаючи з 20.03.2024, на підставі довідки про фактичний заробіток у зоні відчуження, у розмірі 50% відшкодування фактичних збитків, без застосування коефіцієнтів зменшення пенсії та без обмеження максимальним розміром, із урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.03.2024 року №2-р(II)/2024, не врахувавши того, що Позивач звернулася за захистом своїх прав ЛИШЕ 04.12.2025, отже шестимісячний строк звернення до суду з даним позовом Позивач пропустила без поважних причин.
Судом першої інстанції помилково не враховано те, що у зв`язку з відсутністю в матеріалах електронної пенсійної справи первинних документів, на підставі яких визначено складові заробітку, зазначені в довідці про роботу в зоні відчуження, Відповідач правомірно обчислив розмір пенсії Позивача з 01.09.2025, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року. 
Суд першої інстанції помилково не врахував те, що рішення щодо найбільш доцільного варіанту обчислення пенсії по інвалідності та у пенсій у зв`язку з втратою годувальника відповідно до пункту 9 Порядку № 1210 приймається САМЕ органом, що призначає пенсію, на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх наявних в матеріалах електронної пенсійної справи документів.
Якщо в положенні про преміювання, що діяли на підприємствах, установах, організаціях, не вносилися зміни щодо збільшення розміру премії за період виконання робіт в зоні відчуження, підстав для включення премії в розмірі 60% в довідку про заробітну плату, яка видається для обчислення розміру пенсії, немає.
Таким чином, суд першої інстанції помилково не врахував те, що підставою для перерахунку пенсії являється довідка, видана підприємством, установою, організацією, де працювала особа, яка була призвана на військові збори, а підставою для проведення розрахунку заробітної плати за період роботи в зоні відчуження являються первинні документи про нараховану заробітну плату, періоду та фактичної тривалості робочого дня і місця її виконання.
Отже, суд першої інстанції помилково не врахував те, що розмір пенсійної виплати Позивачу ОСОБА_1 з 01.09.2025 обчислено правомірно, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року.
Суд першої інстанції помилково визнав дії Відповідача-1 щодо застосування з 01.03.2025 коефіцієнтів зменшення пенсії, передбачених ст.46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2025, до призначеної відповідно до ст. 54 Закону України № 796-XII пенсії по втраті годувальника Позивача та обмеження пенсії максимальним розміром, передбаченим ч. 3 ст. 67 Закону України № 796-XII, з 01.03.2025, не врахувавши того, що приведення пенсії у відповідність до чинного законодавства не може кваліфікуватися як порушення прав Позивача.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги відповідач-2 зазначає, що судом першої інстанції не враховано норми порядку №22-1 щодо необхідності подання документів в оригіналі або в сканованій копії з оригіналу.
Згідно з пунктом 2.23 Порядку №22-1 документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.
Відповідно до статті 54 Закону №796 пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.
Судом першої інстанції з помилкових міркувань відхилено доводи відповідача, що в такому разі для обчислення пенсії необхідне підтвердження отримуваної позивачем заробітної плати відповідною довідкою про заробітну плату та первинними документами.
Згідно з ч. 4 ст. 15 Закону №796, видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення – органами місцевого самоврядування.
Довідка про заробітну плату особи за період роботи у зоні відчуження видається виключно підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за призначення (перерахунком) пенсії на підставі первинних документів, що стверджують про періоди перебування в зоні відчуження, а саме: довідки про період роботи в зоні, табелі обліку робочого часу за період роботи в зоні, копії відомостей (особових рахунків), платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату.
До заяви про перерахунок пенсії заявниця долучила, зокрема, скановану копію копії довідки про заробітну плату померлого годувальника №9 від 05.04.2004, однак документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.
До заяви, поданої в електронній формі через Веб-портал, додаються скановані копії оригіналів документів. На створені електронні копії заявник накладає кваліфікований електронний підпис.
Суд першої інстанції в рішенні встановив, що «до заяви про перерахунок пенсії позивач долучила: скановану копію паспорта та скановану копію з копії довідки від 05.04.2004 № 9 про заробітну плату померлого годувальника за роботу в зоні відчуження».
Однак при цьому, суд І інстанції не надав правової оцінки доводам відповідача, що позивачем не виконано вимоги Порядку №22-1, а саме: при зверненні через Веб-портал до заяви про перерахунок пенсії необхідно додавати копію довідки про заробітну плату, яка зроблена з оригіналу та засвідчена кваліфікованим електронним підписом.
З огляду на зазначене, суд І інстанції не дійшов вірного висновку в тому, що відповідачем-2 прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 в проведенні заявленого перерахунку пенсії у зв`язку з відсутністю необхідних документів.
Судом першої інстанції не враховано доводи Управління, що згідно з листом відповідача-1 від 02.12.2025 55048-50101/М-02/8-0500/25 та матеріалами пенсійної справи, 01.09.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області було проведено перерахунок пенсії позивача у зв`язку з відсутністю первинних документів в матеріалах електронної пенсійної справи.
Судом І інстанції не вивчено належним чином матеріали справи та не надано уваги тому, що відповідальним за проведення перерахунку пенсії позивача з 01.09.2025 є Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. Відповідне рішення докладено до відзиву відповідача-1, зокрема розпорядження від 28.10.2025 в режимі макетної обробки, за результатами якого розмір пенсії позивача зменшився з 01.09.2025.
Наголошує, що відповідачем-2 не було вчинено дій та не приймалося рішення щодо зменшення розміру пенсії позивача з 01.09.2025, отже Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області є неналежним відповідачем за позовними вимогами щодо проведення перерахунку пенсії з 01.09.2025.
Отже, предметом оскарження є рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо зменшення розміру пенсії з 01.09.2025, а не рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови в перерахунку пенсії за заявою позивача від 25.10.2025.
Таким чином, звершити процедуру проведення перерахунку пенсії має територіальний орган Пенсійного фонду України, який первісно приймав рішення про перерахунок — отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області є самостійною юридичною особою та не несе відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність інших територіальних органів Пенсійного фонду — зокрема і щодо рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо перерахунку пенсії позивача.
Отже, судом першої інстанції не визначено належним чином рішення, яке є предметом оскаржено, не встановлено належного відповідача за позовними вимогами та зобов`язано неналежного відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача з 01.09.2025.
Вважає, що доводи позивача щодо перерахунку пенсії без обмеженням максимальним розміром є передчасними та не підлягають задоволенню.
Таким чином, підстави для здійснення перерахунку пенсії позивача відсутні.
Судом першої інстанції не враховано доводи відповідача, що позивачем було пропущено строк звернення до суду з позовом за захистом прав, свобод та інтересів, оскільки він звернувся первинно до суду лише 04.12.2025, хоча мав дізнатися про порушення своїх прав не пізніше ніж 25.04.2024, отримавши виплату пенсії за відповідний місяць. 
Також не взято до уваги, що позивачем не обґрунтовано і не вказано поважність причин пропуску строку звернення до суду, а тому відсутні правові підстави для поновлення цього строку.

Позивач надіслала відзив, в якому просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу відповідача-1 без задоволення.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з таких підстав.

Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 з 15.03.2011 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та з 31.05.2022 отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII.
Позивач отримувала пенсію у розмірі 50 відсотків пенсії свого померлого чоловіка (годувальника) за віком, на підставі довідки про його заробітну плату за роботу в зоні відчуження та станом на серпень 2025 року виплачувалася в розмірі 23610 грн.
З 01.03.2024 по 31.08.2025 пенсія ОСОБА_1 нараховувалася в розмірі з урахуванням вимог ч. 3 ст. 67 Закону № 796, тобто обмежувалася десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність - 23610,00 грн, а з 01.09.2025, розмір пенсії було розраховано, виходячи з п`ятикратного розміру відповідно до п. 9 Порядку № 1210, тобто в розмірі, що є меншим десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність – 11147,82 грн.
Листом від 26.09.2025 ОСОБА_1 надіслала на електронну адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області заяву, у якій просила надати роз`яснення щодо можливих альтернативних шляхів підтвердження її страхового стажу та розміру заробітної плати в умовах воєнного стану та відсутності доступу до архівних установ, а також додала наявні у не підтвердні документи.
Листом від 24.10.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надало відповідь, у якій зазначило, що надіслана позивачем заява від 26.09.2025 не відповідає вимогам п. 1.1 Порядку № 22-1, у зв`язку з чим була кваліфікована, зареєстрована та розглянута як звернення громадян. При цьому відповідач-1 повідомив, що заяви щодо проведення перерахунку пенсії у визначений законодавством спосіб від позивача не надходили.
25 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про перерахунок пенсії (допризначення у зв`язку з наданими додатковими документами), а також через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України подала звернення № ВЕБ-05001-Ф-С-25-250002, у якому просила повідомити підстави застосування нового порядку обчислення пенсії померлого чоловіка та зміни розміру пенсії позивача.
За принципом екстериторіальності, зазначену заяву було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
Рішенням № 914210173498 від 03.11.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відмовило ОСОБА_1 у проведенні заявленого перерахунку пенсії у зв`язку з відсутністю необхідних документів, зазначивши, що до заяви про перерахунок позивачем, зокрема, було долучено скановану копію копії довідки про заробітну плату померлого годувальника № 9 від 05.04.2004. Відповідач-2 послався на пункт 2.23 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, відповідно до якого документи про стаж, вік та заробітну плату подаються лише в оригіналах.
04 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зі скаргою на протиправне зменшення розміру її пенсії, призначеної відповідно до статті 54 Закону України № 796-XII, у зв`язку із проведенням перерахунку з 01.09.2025 виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. У скарзі зазначалося, що пенсія позивача раніше була призначена у розмірі 50 % пенсії за віком померлого годувальника, визначеної на підставі довідки про заробітну плату за роботу в зоні відчуження, яка містилася в матеріалах його пенсійної справи, а втрата зазначених документів не може бути підставою для зменшення розміру пенсії.
Листом від 02.12.2025 № 55048-50101/М-02/8-0500/25 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повідомило позивача про те, що вона отримує пенсію відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII. При цьому зазначено, що перерахунок на виконання рішення Конституційного Суду України від 20.03.2024 здійснюється за документами, наявними в електронній пенсійній справі на момент перерахунку, зокрема довідками про заробітну плату в зоні відчуження за 1986–1990 роки.
У зв`язку з відсутністю в матеріалах електронної пенсійної справи документів, на підставі яких можливо визначити часову тарифну ставку, нарахування та виплати премій, підстави застосування кратності за відповідною зоною небезпеки з урахуванням 100% тарифної ставки відповідно до вимог постанови № 207-7, а також підстави для врахування довідки про заробітну плату за роботу в зоні відчуження при обчисленні пенсії відповідно до частини першої статті 54 Закону № 796, Пенсійний фонд дійшов висновку про відсутність правових підстав для врахування такої довідки.
До надходження зазначених документів розмір пенсії позивача з 01.09.2025 обчислено виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на січень відповідного року, відповідно до пункту 9 Порядку № 1210.
Крім того, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області запропонувало позивачу повторно звернутися із заявою про перерахунок пенсії до територіального органу Пенсійного фонду України або через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України та особисто надати, відповідно до Порядку № 22-1, довідку про заробітну плату за роботу годувальника ОСОБА_2 в зоні відчуження та первинні документи, на підставі яких визначено складові зазначеної довідки.
Отже, з наведеного листа вбачається, що Пенсійним фондом було змінено порядок обчислення пенсії позивача з вересня 2025 року, застосувавши показник п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.
Позивач вважає такі дії відповідачів щодо зміни порядку розрахунку розміру пенсії її померлого чоловіка та виплати пенсії у меншому розмірі, обмеженому максимальним розміром пенсії, із застосуванням понижуючих коефіцієнтів, протиправними.

При ухваленні рішення апеляційний суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначено розд. VIII Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (Закон від 28 лютого 1991 року № 796-XII).
Згідно з ч. 1 ст. 49 вказаного Закону пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Після 1 січня 2015 року додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорії 4, не встановлюється.
Відповідно до ст. 54 Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» призначається державна пенсія особам, віднесеним до категорії 1, та у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною 1 ст. 54 цього Закону визначено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.
Порядок призначення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.
Статтею 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами).
Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Цей Порядок визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також визначення заробітної плати (доходу) для їх обчислення. Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати (доходу), одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків (п. 1 Порядку).
Пунктом 9 цього Порядку визначено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, для осіб з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і пенсії у зв`язку з втратою годувальника з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС визначаються за відповідною формулою.
Цим же пунктом Порядку визначено, що у разі коли особа з інвалідністю із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, визначених статтею 10 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, стосовно яких установлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, внаслідок чого стали особами з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи за осіб з їх числа, виявили бажання обчислювати пенсію із заробітної плати (доходу), визначеної (визначеного) з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, такі пенсії обчислюються у порядку, передбаченому цим пунктом, з урахуванням середньомісячного коефіцієнта заробітної плати, який враховується під час обчислення пенсії, (Кзс), що визначається за відповідною формулою.
Пенсії, що обчислені із заробітної плати (доходу), яка визначалася виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати відповідно до абзаців тринадцятого - п`ятнадцятого цього пункту, перераховуються у разі зміни розміру мінімальної заробітної плати виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.
Відповідно до п. 11 зазначеного Порядку розмір пенсії, призначеної відповідно до цього Порядку, не може бути меншим за розміри, визначені частиною третьою статті 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Мінімальний розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника для непрацездатних членів сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, становить:
на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії по інвалідності померлого годувальника;
на двох і більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії по інвалідності померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частинами.
Отже, пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи за бажанням осіб признаються шляхом обчислення:
1) виходячи із заробітної плати (доходу), одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, або
2) виходячи із заробітної плати (доходу), визначеної (визначеного) з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.
З матеріалів справи вбачається, що пенсія по інвалідності відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» померлим годувальником (за його життя) за його бажанням була обчислена за правилом № 1 - виходячи із заробітної плати (доходу), одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.
Призначення пенсії відбулося за документами, що є у пенсійній справі годувальника, та відповідали вимогам законодавства, що діяло на час призначення цього виду пенсії.
В аналогічному порядку після смерті годувальника позивачу була призначена пенсія у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в протоколі про призначення пенсії відмітка «Основний розмір пенсії від середнього заробітку»).
Судом встановлено, що в електронній пенсійній справі ОСОБА_1 наявна довідка від 05.04.2004 № 9, видана «Шахта імені Артема» Дзержинського виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Дзержинськвугілля» за роботу в зоні відчуження померлого годувальника ОСОБА_2 .
Згідно з пунктом 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.
Відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1210 було постановлено Пенсійному фонду України забезпечити здійснення перерахунку пенсій, призначених особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до набрання чинності цією постановою, за матеріалами пенсійних справ.
Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2021 № 1307 було внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і від 26 вересня 2012 року № 886 «Про комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках», яка набрала чинності з 1 січня 2022 року, крім підпунктів 6 та 8 пункту 1 змін, затверджених цією постановою, які набирають чинності з 1 грудня 2022 року, зокрема було постановлено Пенсійному фонду України забезпечити здійснення перерахунку пенсій, призначених особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до набрання чинності цією постановою, за документами, що містяться в матеріалах пенсійних справ з 1 грудня 2022 року на найбільш вигідних умовах.
З 01 грудня 2022 року відповідно набрали чинності пп. 6 та 8 п. 1 Змін, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1307 від 09.12.2021.
Відповідно пункту 9 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 з урахуванням Змін затверджених постановою КМУ № 1307 від 09.12.2021, які набрали законної сили з 01.12.2022 передбачено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, для осіб з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і пенсії у зв`язку з втратою годувальника з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС визначаються за формулою: П=Зс*Кзс*(Кв/100%) де П - розмір пенсії; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої (якого) сплачено страхові внески за 2014-й, 2015-й та 2016 роки, збільшена (збільшений) на відповідні коефіцієнти збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої (якого) сплачено страхові внески, який враховується для обчислення пенсії, визначені починаючи з 2019 року згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 року № 124 (Офіційний вісник України, 2019 р., № 19, ст. 663); Кзс - середньомісячний коефіцієнт заробітної плати (доходу), який враховується під час обчислення пенсії; Кв - розмір відшкодування фактичних збитків (у відсотках).
Середньомісячний коефіцієнт заробітної плати (доходу), який враховується під час обчислення пенсії (Кзс), визначається за формулою: Кзс = Ск/К, де Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) (Кз1 + Кз2 + Кз3 + + ... + Кзn) за кожний місяць роботи в зоні відчуження у 1986-1990 роках; К - кількість місяців, за які розраховано коефіцієнти заробітної плати (доходу).
Коефіцієнт заробітної плати (доходу) (Кз1, Кз2, Кз3, ..., Кзn) за кожний місяць роботи в зоні відчуження, який враховується під час обчислення пенсії, визначається за формулою Кз = Зв/Зсм, де Кз - коефіцієнт заробітної плати (доходу); Зв - сума заробітної плати (доходу) за роботу в зоні відчуження за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу),за період 1986-1990 років; Зсм - показник середньомісячної заробітної плати (доходу) робітників та службовців, зайнятих у галузях національної економіки, згідно з додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 20 листопада 2003 року № 1783 "Про заходи щодо поліпшення пенсійного забезпечення громадян" (Офіційний вісник України, 2003 р., № 47, ст. 2431), за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу), за період 1986-1990 років.
У разі коли особа з інвалідністю із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, визначених статтею 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», стосовно яких установлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, внаслідок чого стали особами з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи за осіб з їх числа, виявили бажання обчислювати пенсію із заробітної плати (доходу), визначеної (визначеного) з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, такі пенсії обчислюються у порядку, передбаченому цим пунктом, з урахуванням середньомісячного коефіцієнта заробітної плати, який враховується під час обчислення пенсії, (Кзс), що визначається за формулою: Кзс = Зп (мін)*5/Зс, де Зп (мін) - розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року;
Зс1 - середня заробітна плата (дохід) у середньому на одну застраховану особу в Україні в цілому, з якої (якого) сплачено страхові внески за рік, що передує відповідному року. Якщо на день призначення/ перерахунку пенсії відсутні дані про середню заробітну плату (дохід) у середньому на одну застраховану особу в Україні в цілому, з якої (якого) сплачено страхові внески за рік, що передує відповідному року, для обчислення пенсії за формулою, зазначеною в абзаці тринадцятому цього пункту, враховується середньомісячний коефіцієнт заробітної плати (доходу), який використовувався під час призначення/перерахунку пенсії в році, що передує відповідному року, з наступним перерахунком пенсії після отримання даних про середню заробітну плату (дохід) у середньому на одну застраховану особу в Україні в цілому, з якої (якого) сплачено страхові внески за рік, що передує відповідному року. Якщо при цьому середньомісячний коефіцієнт заробітної плати (доходу), який враховується під час призначення/перерахунку пенсії у відповідному році, є меншим від середньомісячного коефіцієнта заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення/перерахунку пенсії в році, що передує відповідному року, пенсія обчислюється з урахуванням середньомісячного коефіцієнта заробітної плати (доходу), який використовувався під час призначення/перерахунку пенсії в році, що передує відповідному року.
Пенсії, що обчислені із заробітної плати (доходу), яка визначалася виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати відповідно до абзаців тринадцятого - п`ятнадцятого цього пункту, перераховуються у разі зміни розміру мінімальної заробітної плати виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.
У разі коли особа звернулася за призначенням пенсії з урахуванням заробітної плати (доходу), одержаної (одержаного) за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, органи Пенсійного фонду України визначають два показники середньомісячного коефіцієнта заробітної плати, який враховується під час обчислення пенсії, (Кзс): обчислений відповідно до абзаців шостого - дванадцятого цього пункту, а також відповідно до абзаців тринадцятого - шістнадцятого цього пункту, і призначають пенсію з урахуванням вищого середньомісячного коефіцієнта заробітної плати.
Розмір відшкодування фактичних збитків (Кв) визначається: для пенсій по інвалідності - як відсоток втрати працездатності, визначений органами медико-соціальної експертизи; для пенсій по втраті годувальника - як співвідношення кількості непрацездатних членів сім`ї до кількості таких членів сім`ї з урахуванням потерпілого (у відсотках) Кв = Ку/(Ку+1) * 100%, де Ку - кількість непрацездатних членів сім`ї.
Під час визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) у випадках, передбачених цим пунктом, середня заробітна плата (дохід) за рік у відповідному періоді вважається середньомісячною платою робітників та службовців, зайнятих у галузях національної економіки, відповідного року.
З аналізу вищенаведених норм матеріального права вбачається, що у разі коли особа звернулася за призначенням пенсії з урахуванням заробітної плати (доходу), одержаної (одержаного) за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, з 01.12.2022 органи Пенсійного фонду України визначають два показники середньомісячного коефіцієнта заробітної плати, який враховується під час обчислення пенсії, (Кзс): обчислений відповідно до абзаців шостого - дванадцятого цього пункту, а також відповідно до абзаців тринадцятого - шістнадцятого цього пункту, і призначають пенсію з урахуванням вищого середньомісячного коефіцієнта заробітної плати.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, доказів того, що відповідачем було виконано та проведено відповідний перерахунок на виконання п. 2 Постанови КМУ № 1307 від 09.12.2021 позивачу за документами, що містяться в матеріалах пенсійних справ з 1 грудня 2022 року на найбільш вигідних умовах, матеріали справи не містять, та відповідачем суду не надано.
Суд зазначає, що наявність сумнівів щодо некоректних записів у документах із сторони відповідача може бути лише підставою для перевірки.
Суд звертає увагу, що органи, що призначають пенсію, мають право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. Таке право не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено п. 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 за № 22-1.
Враховуючи вищевикладені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем протиправно не враховано під час перерахунку пенсії позивача довідку про заробітну плату за роботу в зоні відчуження, що видана «Шахта імені Артема» Дзержинського виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Дзержинськвугілля».
Отже, позовні вимоги в частині визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо здійснення з 01.09.2025 перерахунку пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 , призначеної відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2021 року, відповідно до пункту 9 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2021 № 1307, на підставі наявної у матеріалах пенсійної справи довідки про заробітну плату за період роботи в зоні відчуження, починаючи з 01.09.2025, на найбільш вигідних умовах та з урахуванням фактично виплачених сум, підлягають частковому задоволенню, відтак, суд першої інстанції вірно вважав за необхідне зобов`язати саме Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2021 № 1307, на підставі наявної у матеріалах пенсійної справи довідки про заробітну плату за період роботи в зоні відчуження, починаючи з 01.09.2025, на найбільш вигідних умовах та з урахуванням фактично виплачених сум.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо застосування з 01.03.2025 коефіцієнтів зменшення пенсії, передбачених ст. 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2025, до призначеної відповідно до ст. 54 Закону України № 796-XII пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 та обмеження пенсії максимальним розміром, передбаченим ч. 3 ст. 67 Закону України № 796-XII, з 01.03.2025 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 , починаючи з 20.03.2024, на підставі довідки про фактичний заробіток у зоні відчуження, у розмірі 50% відшкодування фактичних збитків, без застосування коефіцієнтів зменшення пенсії та без обмеження максимальним розміром, із урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.03.2024 № 2-р(II)/2024, суд зазначає наступне.
Рішенням Конституційного Суду України від 20.03.2024 № 2-р(II)/2024 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), припис статті 2 Закону № 3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон № 796-ХІІ зі змінами, припис першого речення частини третьої статті 67 Закону № 796-ХІІ зі змінами. Припис статті 2 Закону № 3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон № 796-ХІІ зі змінами, припис першого речення частини третьої статті 67 Закону № 796-ХІІ зі змінами, визнані неконституційними, утрачають чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
У вказаному Рішенні від 20.03.2024 № 2-р(II)/2024 Конституційний Суд України дійшов висновку, що запроваджене обмеження максимального розміру пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, установлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, призвело до порушення сутності конституційних гарантій щодо забезпечення соціального захисту цих осіб, що є порушенням зобов`язань держави, які випливають зі змісту статей 3, 16, 50 Конституції України в їх взаємозв`язку. Наведене свідчить про те, що приписи статті 2 Закону № 3668-VI, першого речення частини третьої статті 67 Закону № 796-XII, що обмежують максимальний розмір пенсії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, не відповідають статтям 1, 3, 16, частині третій статті 22, частині першій статті 50 Конституції України.
Верховний Суд у постанові від 04.07.2024 у справі № 580/7744/23 вказав, що правова позиція Конституційного Суду України щодо неконституційності приписів статті 2 Закону № 3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон № 796-ХІІ зі змінами, та першого речення частини третьої статті 67 Закону № 796-ХІІ зі змінами має пряму дію у часі і може бути застосована до правовідносин, що виникли або принаймні тривали після ухвалення Конституційним Судом України відповідного рішення, тобто з 21.03.2024. Враховуюче зазначене вище, у період по 20.03.2024 положення статті 2 Закону № 3668-VI, що поширює свою дію на Закон № 796-ХІІ, та припис першого речення частини третьої статті 67 Закону № 796-ХІІ, які встановлювали обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, були чинними, а тому підлягали обов`язковому застосуванню. Водночас, враховуючи висновки Конституційного Суду України, викладені у Рішенні № 2-р(II)/2024, з 21.03.2024 правові підстави обмежувати пенсію максимальним розміром (десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність) відсутні.

Оскарженим рішенням місцевого суду задоволено позов та, в тому числі, зобов`язано здійснити перерахунок пенсії з 20.03.2024 та з 01.03.2025.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки відповідно до статті 122 КАС України Позивачем порушено шестимісячний строк звернення до суду та відповідно, за приписами статті 123 КАС України означені позовні вимоги залишаються без розгляду.

В позовній заяві зазначено, що на думку позивача, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення частини другої статті 122 КАС України.
Стверджував, що Кодекс адміністративного судочинства України є загальним законом, яким врегульовані строки звернення до адміністративного суду за захистом прав. Натомість спеціальним законом, яким врегульовано правовідносини щодо пенсійного забезпечення та строки перерахунку пенсій є Закон № 1058-IV. 
Відповідно до статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Системний аналіз даної статті дає підстави дійти до висновку, що у ній містяться два строкових обмеження стосовно виплат пенсії за минулий час: три роки- для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з власної вини; без обмеження строку - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з вини відповідного суб`єкта владних повноважень. 
Згідно з нормами частини другої статті 46 Закону № 1058-IV виплата пенсії позивачу підлягає поновленню з моменту її припинення. Таким чином, право позивача щодо виплати раніше призначеної пенсії є абсолютним та не може бути обмежено будь яким строком. 
Правовий висновок щодо неможливості застосовувати шестимісячний строк звернення до адміністративного суду у справах з вимогами, пов`язаними з виплатою пенсії, яка за своєю правовою природою не є одноразовою виплатою, викладений в постанові Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі № 646/6250/17 (адміністративне провадження № К/9901/2128/18). 
25.10.2025 після отримання в вересні 2025 року зменшеного розміру пенсія вона звернулась до Відповідача із заявою провести перерахунок її пенсії, розрахувавши пенсію померлого годувальника, як і раніше, у розмірі відшкодування фактичних збитків відповідно до статті 54 Закону № 796 та 05.11.2025 ознайомилась з рішенням Відповідача від 03.11.2025 про відмову в проведенні перерахунку та порушення свого права на одержання пенсії у розміру гарантованому Конституцією, відтак строк звернення до суду за даним позовом нею не пропущено.

Суд першої інстанції протягом розгляду справи жодним чином не вирішував питання дотримання строку звернення до суду, хоча відповідачами про пропуск строку звернення до суду зазначалось у відзивах на позов.

З цим позовом до суду позивач звернувся 04.12.2025, хоча вимагає здійснити перерахунок його пенсії за період з 20.03.2024 та з 01.03.2025, що перевищує шестимісячний строк звернення до суду.

З вказаними доводами позивачки судова колегія апеляційного суду не погодилася, оскільки вони суперечить висновкам постанови Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 31 березня 2021 року в справі № 240/12017/19.
На думку Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів (п.21 постанови Верховного Суду від 31 березня 2021 року в справі № 240/12017/19).
Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав наголошує на тому, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.
Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву (пункти 36 та 37 вказаної цієї ж постанови Верховного Суду). 
Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав погодилася із висновками судів попередніх інстанцій про те, що отримання позивачем листа відповідача від 08.11.2019 у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії позивач почав вчиняти більш ніж через 5 років після отримання пенсії за серпень 2014 року (пункт 44).

З огляду на зазначене, необґрунтованими є доводи позивача, який зазначив, що про неможливість усунути порушення соціальних прав без звернення до Суду, позивач дізнався з відмови відповідача в листопаді 2025 року. 
Далі, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 зазначала, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.
Відтак, посилання позивача на постанову Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 646/6250/17 та інші судові рішення, прийняті раніше, не заслуговують на увагу.
Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі №510/1286/16-а дійшла висновку, що норми, зокрема статі 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та статті 46 Закону №1058-IV (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії), підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов: 1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом; 2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.
У справі, яка розглядається, фактичні обставини свідчать про те, що позивачу не було здійснено перерахунок пенсії згідно з Рішенням Конституційного Суду України, тому відсутні підстави для необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії.
Таким чином, шестимісячний строк для звернення до суду з цим адміністративним позовом пропущено.
Отже, колегія суддів встановила, що позивачем пропущений строк звернення з позовними вимогами за межами шести місяців, що передують даті звернення до суду з цим позовом.
Детально про це зазначено в ухвалі Першого апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2026 року, якою запропоновано ОСОБА_1 надати суду заяву про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважних причин та докази на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду з цим позовом.
На виконання такої ухвали суду заявою від 21.08.2026 позивачка просила поновити їй строк звернення до адміністративного суду в частині позовних вимог щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії починаючи з 20.03.2024.
Позивачка не погоджується з висновком про те, що про порушення свого права вона повинна була знати саме з 20.03.2024, та вважає, що фактичні обставини справи свідчать про інше.
Колегія суддів зауважує, що в ухвалі Першого апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2026 року детально, з посиланням на судову практику Верховного Суду, зазначено про те, коли вона повинна була дізнатися про порушення свого права, та зроблено обґрунтований висновок, що позивачем пропущений строк звернення з позовними вимогами за межами шести місяців, що передують даті звернення до суду з цим позовом.
Також позивачка просить поновити такий строк з огляду на поважність причин його пропуску. 
ОСОБА_1 отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 54 Закону України №796-XII. Пенсія була призначена після смерті чоловіка-годувальника у розмірі 50 відсотків його пенсії за віком, обчисленої на підставі довідки про заробітну плату за роботу в зоні відчуження. Як встановлено судом першої інстанції, до серпня 2025 року пенсія позивачки виплачувалася у розмірі 23 610 грн. При цьому з 01.03.2024 по 31.08.2025 вона нараховувалася з урахуванням обмеження максимальним розміром. Разом з тим, з 01.09.2025 Пенсійним фондом було змінено сам спосіб обчислення пенсії позивачки. Замість обчислення пенсії на підставі фактичного заробітку за роботу в зоні відчуження, який був покладений в основу призначення пенсії, Пенсійний фонд визначив її розмір виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, унаслідок чого розмір пенсії істотно зменшився. Суд першої інстанції встановив, що з 01.09.2025 розмір пенсії був визначений уже за іншим способом обчислення. Таким чином, саме з вересня 2025 року позивачка фактично зіткнулася із суттєвою зміною порядку обчислення її пенсії та істотним зменшенням її розміру.
Апеляційний суд зауважує, що зміна порядку обчислення її пенсії є предметом інших позовних вимог, ніж застосування з 01.03.2025 коефіцієнтів зменшення пенсії, передбачених ст. 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2025, та обмеження пенсії максимальним розміром.
Отже, такі доводи не можна вважати поважними причинами пропуску строку звернення до суду з вказаними позовними вимогами.

В той же час, в пункті 25 рішення Європейського суд з прав людини від 08.11.2005 по справі «Кечко проти України» зазначено, що рішення національних судів щодо відхилення вимог заявника стосовно виплат за ці періоди базувались на внутрішньому законодавстві. Суди не могли розглядати щодо суті вимоги заявника за період з 1997 року по 1998 року у зв`язку із пропущенням строку позовної давності. 
Європейський суд з прав людини не вбачав будь-яку свавільність у рішеннях суду стосовно цих періодів. Відповідно, у цій частині заяви не було порушення статті 1 Протоколу N 1 (994_535). 
Отже, застосування наслідків пропуску строку звернення до суду з позовом не є обмеженням прав позивача на доступ до правосуддя.
Поважних причин пропуску строку звернення до суду Позивач не навів і не довів.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду. Нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.
Звернувшись до суду з цим позовом 04.12.2025, позивач заявив позовні вимоги з 20.03.2024, у зв`язку із чим, з урахуванням визначеного вище висновку, вони можуть бути захищені судом лише з 04.06.2025, тобто в межах шестимісячного строку, встановленого положеннями частини другої статті 122 КАС України, а не з 20.03.2024 та 01.03.2025, як помилково вважав суд першої інстанції, у зв`язку із чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог та залишення без розгляду позовних вимог за період до 03.06.2025 відповідно до статті 123 КАС України.
Аналогічний висновок викладений також в постанові Верховного Суду від 11 березня 2025 року в справі №120/8290/24.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення в цій частині позовних вимог допустив порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду – скасуванню.
Відповідно до положень ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Положеннями пункту 8 частини першої статті 240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Як було вказано вище, частиною третьою статті 123 КАС України встановлено обов`язок суду застосувати процесуальні наслідки пропуску строку на звернення до суду у разі визнання причин такого пропуску неповажними, у вигляді залишення позовної заяви без розгляду.

Витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані зі сплатою судового збору, за діючим процесуальним законодавством відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статями 250, 291, 308, 310, 311, 315, 316, 319, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області – задовольнити частково.
Визнати неповажними причини пропуску строку звернення до суду.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року у справі № 200/9549/25 – скасувати в частині задоволення позовних вимог за період з 20.03.2024 по 03.06.2025, а позовні вимоги в цій частині – залишити без розгляду, внаслідок чого в резолютивній частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року у справі № 200/9549/25:
в абзаці п`ятому дату «з 01.03.2025» замінити датою «з 04.06.2025»;
в абзаці шостому дату «з 20.03.2024» замінити датою «з 04.06.2025».
В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року у справі № 200/9549/25 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 10 вересня 2026 року.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук