Справа № 212/12268/26
2/212/7629/26 
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2026 року м. Кривий Ріг 
Покровський районний суд міста Кривого Рогу в складі:
головуючого судді Козлова Д. О.,
за участю секретаря Пижик В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, -
В С Т А Н О В И В:
Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідачки про стягнення суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що 30.04.2025 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 521474-КС-004, підписаний електронним підписом через одноразовий ідентифікатор. За Кредитним договором ТОВ «Бізнес позика» надало відповідачці кредит у розмірі 12 000 грн. зі сплатою відсотків за кожен день користування кредитом. Приймаючи умови Кредитного договору ОСОБА_1 підтвердила, що ознайомлена з Правилами надання коштів у позику, розміщених на сайті ТОВ «Бізнес позика». Однак, всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідачка не виконала свого зобов`язання, не здійснила погашення існуючої заборгованості. Заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором складає 33960 грн., з яких 12000 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 13560 грн. – сума прострочених платежів по процентах, 2400 грн. прострочених платежів за комісією, 6000 грн. – сума заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦК України. На підставі викладеного вмотивування просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес позика» заборгованість за кредитним договором № 521474-КС-004 в сумі 33 960 грн., а також понесені судові витрати з оплати судового збору в сумі 2662,40 грн.
Ухвалою суду від 06.08.2026 року при відкритті провадження у справі судом було визначено проводити розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Представник позивача, Величко Л.М., у позовній заяві просила провести розгляд справи без її участі. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. 
Відповідачка, ОСОБА_1 , будучи повідомленою про наявність позову ТОВ «Бізнес позика» до неї про стягнення боргу, до судового засідання не з`явилась. Своїм правом на подання відзиву на позов не скористався.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних міркувань.
Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За змістом ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
На підставі ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно із ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором.
На підставі ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Крім того суд вказує, що за п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до змісту ч. 1-5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
За ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
На підставі ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
За п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
На підставі абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
З урахуванням викладеного вмотивування суд дійшов висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК).
Головне, щоб електронний договір включав усі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним через недодержання письмової форми в силу прямої вказівки закону.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.
Отже, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є комбінацією цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічна правова позиції була викладена Верховним Судом у постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19.
Судом було встановлено, що 30.04.2025 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису було укладено договір кредиту № 521474-КС-004.
Таким чином суд дійшов висновку, що договір № 521474-КС-004 був підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, чим підтверджено його укладання сторонами такої угоди, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт позивача за допомогою логіну та пароля договір між сторонами не був би укладений, тому сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.
Підписуючи електронним підписом договір № 521474-КС-004, ОСОБА_1 зазначила номер електронного платіжного засобу НОМЕР_1 .
Грошові кошти в сумі 12 000 грн. були перераховані на платіжну картку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою ТОВ «ПрофітГід». 
Згідно відповіді АТ «Універсалбанк» на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , банком емітовано картку НОМЕР_4 , на яку 30.04.2025 року відбулось зарахування коштів у сумі 12000 грн.
Згідно п. 2.1 кредитного договору № 521474-КС-004 кредитодавець надає позичальнику кредит в розмірі 12 000 грн., на умовах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, та комісію у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами надання споживчих кредитів.
Згідно п. 2.3 кредитного договору № 521474-КС-004 строк, на який надається кредит – 16 тижнів.
Згідно п. 2.4 кредитного договору № 521474-КС-004 стандартна ставка за кредитом становить 1% в день (фіксована).
Згідно п. 2.5 кредитного договору № 521474-КС-004 комісія за видачу кредиту становить 2400 грн.
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 521474-КС-004 вбачається, що сума боргу складає 33960 грн., з яких 12000 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 13560 грн. – сума прострочених платежів по процентах, 2400 грн. прострочених платежів за комісією, 6000 грн. – сума заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦК України.
Суд встановив, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредиту та процентів за користування ним, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку наразі вона повинна сплатити на користь позивача.
Проте, слід зазначити відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
При цьому, відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні установлено з 24 лютого 2022 року на всій території України воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжувався і триває на теперішній час.
Кредитні правовідносини між сторонами у даній справі виникли 30.04.2025 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час, у зв`язку із чим позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК України у розмірі 6 000 грн. задоволенню не підлягають.
Щодо стягнення заборгованості за комісією 2400 гривень, суд зазначає, що комісія за своєю природою - це грошова сума, одноразовий платіж, що списується клієнтом як плата за обслуговування рахунку або за надання спеціальних послуг, а тому суд приходить до висновку, що розмір комісії встановлений Кредитним договором, відповідно вимога про її стягнення є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідачки в розмірі заявленому у позові.
Підсумовуючи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Бізнес позика», заявлені до відповідачки, підлягають на підставі викладеного судом вмотивування задоволенню шляхом стягнення на користь позивача з ОСОБА_1 боргу на загальну суму 27 960 грн. (12000 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 13560 грн. – сума прострочених платежів по процентах, 2400 грн. прострочених платежів за комісією).
Відповідно до ст. 141 ЦПК на користь позивача з відповідача підлягають також стягненню витрати ТОВ «Бізнес позика» зі сплати судового збору відповідно до частки задоволених судом позовних вимог, що дорівнює відповідно 2192.01 грн. (27960 / 33960 х 2662.40 = 2192.01).
Керуючись ст.ст. 280-289 ЦПК України, суд , -
В И Р І Ш И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором про стягнення суми боргу за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованість в розмірі 27960 грн. 00 коп.
У задоволенні решти вимог позову – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» витрати з оплати судового збору в сумі 2192.01 грн.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте відповідачем шляхом подачі письмової заяви протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Учасник, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 (двадцяти) днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Повний текст рішення суду складено та підписано 07.09.2026 року.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика», ЄДРПОУ 41084239, юридична адреса: м. Київ, б-р Лесі Українки буд. 26 офіс 411

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 . 

Суддя: Д. О. Козлов