Справа № 467/943/26
3/467/248/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2026 року суддя Арбузинського районного суду Миколаївської області Явіца І.В., з участю секретаря судового засідання – Рожкової Т.М., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Арбузинка справу про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, працюючого на ВП ПАЕС, місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ; відомості про притягнення до адміністративної відповідальності відсутні, 
за ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Із протоколу про адміністративне правопорушення ВАД № 876656 від 25 червня 2026 року вбачається, що 02 червня 2026 року о 18 год. 20 хв. ОСОБА_1 ухилився від виконання батьківських обов`язків, передбачених ст. 150 СК України, у частині піклування про здоров`я та безпечні умови життя його малолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із чим останній, перебуваючи без догляду батька, самостійно зайшов до приватної території будинку АДРЕСА_2 , внаслідок чого зазнав нападу собаки та був доставлений до лікарні з діагнозом «укушена рана правого плеча».
Дії ОСОБА_1 , за таких обставин, були кваліфіковані уповноваженою особою поліції за ч.1 ст. 184 КУпАП.
В судовому засіданні ОСОБА_1 відображені у протоколі обставини щодо часу, місця, та наслідків, що настали, визнав. 
Вказав, що у день події він разом із сином знаходився в гаражі, що розташований у с-щі Костянтинівка Вознесенського району.
Неподалік знаходиться струмок, до якого син часто ходить бавитись і завжди невдовзі повертається. При цьому, струмок знаходиться на відставні, яка дозволяє бачити і контролювати дитину. 
Але того дня, відволікшись на справи, він невдовзі виявив, що сина немає поблизу струмка, а тому відразу пішов його шукати. 
Як виявилось пізніше, хлопчик самостійно зайшов на територію чужого приватного домоволодіння, де його покусала собака породи «вівчар». 
Власник тварини відвіз сина у лікарню, де йому й надали медичну допомогу, через що, власне, він і не міг знайти дитину. 
Наразі із дитиною все добре, стан здоров`я задовільний. 
За таких обставин, суд, вивчивши зміст протоколу про адміністративне правопорушення, дослідивши надані до нього документи у їх розумінні згідно із ст. 251 КУпАП, із дотриманням положень ст. 252 цього ж Кодексу, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, виходив із такого. 
Частина перша статті 184 КУпАП передбачає відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей.
Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів дитини.
Об`єктивна сторона правопорушення виражається, серед іншого, в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей (ч. 1) (формальний склад);
Суб`єкт адміністративного проступку - фізичні осудні особи - батьки, або особи, що їх замінюють.
Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності 
Безпосередньо такі обов`язки батьків щодо їхніх дітей установлені ст. 150 Сімейного кодексу України, зокрема, відповідно до частини другої якої батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я та безпечні умови життя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
З урахуванням того, що відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Тоді як склад адміністративного правопорушення — це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він містить: об`єкт; об`єктивну сторону; суб`єкт; суб`єктивну сторону.
Однак, за наслідками дослідження усіх наявних у справі доказів у їх сукупності суд не установив у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 184 КУпАП. 
Позаяк, суд не мав у своєму розпорядженні жодного доказу, який вказує на те, що ОСОБА_1 не піклується про здоров`я та безпечні умови життя дитини, оскільки відсутні підстави вважати, що він не забезпечує лікування сина, нехтує станом його здоров`я чи то не уживає заходів для усунення негативних явищ у стані дитини, а так само і вважати, що його дитина перебуває у небезпечних для неї умовах, які загрожують її життю чи здоров`ю. 
Як указував суд вище, обов`язковою ознакою складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, є ухилення батьків від виконання їх обов`язків щодо дітей. 
Тоді як під ухиленням, зазвичай, розуміють усвідомлену дію або бездіяльність, спрямовану на те, щоб уникнути виконання покладених обов`язків чи певних правил. 
Однак, що стосується обставин конкретно цієї справи, то суд рахує, що у даному випадку мав місце випадок, де через ситуативну неуважність батька дитина фактично вибула з - під його зорового контролю і певний час перебувала без його нагляду.
Проте, суд певний, що ОСОБА_1 не бажав таких наслідків і не міг передбачити їх настання, ураховуючи, зокрема, той факт, що собака утримувалась на території приватного домоволодіння, у зв`язку із чим не становила очевидну загрозу для дитини, яку б він міг виявити і ужити заходів щодо убезпечення дитини. 
Тим самим, бездіяльність ОСОБА_1 щодо недогляду за дитиною у даному конкретному випадку не перебуває у прямому причинному зв`язку із наслідками, що настали і не свідчить про його ухилення від виконання обов`язку щодо створення безпечних умов життя дитини. 
Тож, суд не установив у цій справі факту свідомої і навмисної бездіяльності ОСОБА_1 , яка була направлена на пряме невиконання його обов`язку щодо створення для дитини безпечних умов у даному випадку. 
З огляду на таке, суд висновує, що у діянні ОСОБА_3 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, що має наслідком закриття провадження у цій справі на підставі п.1 ст. 247 цього ж Кодексу. 
Бо згідно з ч.ч. 1-3 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
У цій справі поліція висунула ОСОБА_1 звинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, але не надала до суду достатніх, належних і достовірних доказів щодо у його діях присутній склад цього правопорушення.
Бо наразі підтвердженим є лише факт, що малолітнього ОСОБА_2 покусала собака, проте, доказів того, що це є наслідком саме ухилення його батька від виконання обов`язків щодо дитини, у справі не має. 
А ті докази, що надані поліцією, не вказують на свідоме і цілеспрямоване нехтування ОСОБА_1 його батьківськими обов`язками щодо дитини. 
Тоді як конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. 
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).
У свою чергу, розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.
Отже, для визнання одного із батьків винним у вчиненні правопорушення за ст. 184 КУпАП, має бути безперечно доведено, що він дійсно ухиляється від виконання передбачених законодавством обов`язків і про таке поліція має зібрати належні, допустимі і достатні доказами.
Адже сам по собі факт складання протоколу відносно тієї чи іншої особи жодним чином не указує на її винуватість і не презюмує таку винуватість. 
Судовий збір також не підлягає стягненню із ОСОБА_1 в силу норми ст. 40-1 КУпАП, оскільки він не піддається адміністративному стягненню.
З цих мотивів, керуючись ст.ст. 245, 247, 251, 252, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ст. 247 цього ж Кодексу у зв`язку з відсутністю у його діях складу цього адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Суддя           Ірина Явіца