ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

"11" травня 2026 р.  м. Київ Справа № 911/3611/25 

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМОДОР" (02096, м. Київ, вул. Сімферопольська, буд. 13А, кімн. 214)
до Акціонерного товариства "ФАРМАК" (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 63)
про усунення перешкод у користуванні майном,

секретар судового засідання: Батуріна Я.Я.
Представники сторін:
від позивача: Шарнопільський Л.В., Стременов В.В.;
від відповідача: Тесля Ю.О.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КОМОДОР" (далі - позивач, ТОВ "КОМОДОР") звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Акціонерного товариства "ФАРМАК" (далі – відповідач, АТ "ФАРМАК") про усунення перешкод у користуванні майном.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ТОВ "КОМОДОР" та АТ "ФАРМАК" було укладено договір оренди приміщень виробничо-складського комплексу, який був частково знищений в результаті пожежі, після чого комплекс став непридатним для використання, однак відповідач не здійснює вивезення майна, яке йому належить, зокрема, і пошкоджених лікарських засобів, які позивач не вправі утилізовувати, у зв`язку з чим ТОВ "КОМОДОР" і звернулося до суду з даним позовом про усунення перешкод у користуванні майном.
За змістом прохальної частини позовної заяви товариство просило суд зобов`язати Акціонерне товариство "ФАРМАК" усунути перешкоди у користуванні складом № 6, літера F, площею 19125,2 м.кв. виробничо-складського комплексу та земельною ділянкою площею 13,2235 га, кадастровий номер 3222755102:00:003:0029 (цільове призначення: для будівництва та обслуговування виробничо-складського комплексу), що знаходяться за адресою: Київська обл., Макарівський р-н, с. Калинівка, вул. Київська, 49-ж, які знаходяться у власності Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМОДОР» (ідентифікаційний код юридичної особи: 32069917) шляхом вивезення залишків товару (лікарських засобів), відходів та будь-якого іншого майна, що є власністю Акціонерного товариства «ФАРМАК» (ідентифікаційний код юридичної особи: 32069917) та знаходяться на території складу № 6, літера F, площею 19125,2 м.кв. виробничо-складського комплексу та земельної ділянки площею 13,2235 га з кадастровим номером 3222755102:00:003:0029, а також судові витрати у зв`язку із розглядом цієї позовної заяви покласти на Акціонерне товариство «ФАРМАК».
Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.12.2025 р. було відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання на 15.01.2026 р.
17.12.2025 р. до Господарського суду Київської області через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 17.12.2025 р. (вх. № 17756/25 від 17.12.2025 р.), за яким відповідач заперечує проти задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на те, що товарно-матеріальні цінності та інше майно відповідача, що зберігалося на складі, було знищено внаслідок бойових дій, в процесі яких відбулося руйнування складу. Залишки майна, що утворилися під час руйнування складу, помилково кваліфіковані позивачем як неякісні лікарські засоби, які підлягають утилізації в загальному порядку, однак, у даному випадку йдеться не просто про механічний вплив на лікарські засоби, а про їх фізичне знищення, тобто перетворення на інший об`єкт права – відходи, що утворились у зв`язку з пошкодженням (руйнуванням) будівель та споруд внаслідок бойових дій. Це рівною мірою стосується й іншого майна, що зберігалося на складі, а не лише лікарських засобів. Порядками, затвердженими Кабінетом Міністрів України, передбачено, що організація здійснення операцій з управління відходами від руйнувань може забезпечуватись на територіях, на яких відсутні або завершені активні фази бойових дій, власником/управителем об`єкта, в результаті пошкодження (руйнування) якого утворилися такі відходи, або власником чи користувачем земельної ділянки, в межах якої такі відходи розміщені.
Відповідач відзначав, що відходи від руйнування фізично змішані між собою, являючи сукупність уламків будівельних конструкцій, залишків інженерних мереж, устаткування, рештки меблів, товарів, інших предметів. За таких умов, без здійснення розчищення території складу в порядку, установленому для виконання операцій з управління відходами від руйнувань (тобто позивачем як управителем об`єкта і власником земельної ділянки), ідентифікація власника зазначених відходів від руйнування є неможливою, адже відповідно до законодавства сортування окремих компонентів відходів від руйнувань здійснюється під час розчищення, а не до цього. При цьому, станом на дату подання позову відходи є не відсортованими, а змішаними, власник таких відходів не встановлений. За таких обставин, на переконання відповідача, доводи позовної заяви про обов`язок відповідача як власника відходів розчищати від них територію складу є безпідставними, адже виявлення власника відходів до їх сортування не є можливим.
24.12.2025 р. до Господарського суду Київської області через систему "Електронний суд" від представника ТОВ "КОМОДОР" надійшла відповідь на відзив на позовну заяву б/н від 24.12.2025 р. (вх. 18014 від 24.12.2025 р.), за якою позивач відхиляє заперечення відповідача проти позову, зазначаючи, що положення Порядку управління відходами не визначають, що до власника земельної ділянки переходить право власності на відходи інших осіб, які утворилися внаслідок руйнувань, завданих бойовими діями, відповідно, ТОВ “КОМОДОР” автоматично не стало власником відходів (неякісних лікарських засобів) АТ “ФАРМАК”, тому, на переконання позивача, саме останнє зобов`язане утилізувати/знешкодити відходи (неякісні лікарські засоби), що знаходяться на території об`єкта оренди, на підставі Правил утилізації та Порядку управління відходами як власник таких відходів.
30.12.2025 р. до Господарського суду Київської області через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив б/н від 30.12.2025 р. (вх. № 18180/25 від 30.12.2025 р.), за змістом яких останній відхиляє викладені позивачем аргументи та доводи у відповіді на відзив і просить відмовити в позові в повному обсязі.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 15.01.2026 р. було закрито підготовче провадження у справі і призначено справу до розгляду по суті на 19.02.2026 р.
18.02.2026 р. до Господарського суду Київської області через систему "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання б/н від 18.02.2026 р. (вх. № 2865/26 від 18.02.2026 р.) про відкладення розгляду справи.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.02.2026 р. судове засідання з розгляду справи по суті було відкладене.
25.03.2026 р. до Господарського суду Київської області через систему "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання б/н від 25.03.2026 р. (вх. № 5102/26 від 25.03.2026 р.) про долучення доказів, за змістом якого останній просив визнати причини пропуску строку на подання доказів поважними, поновити пропущений строк на подання доказів та долучити до матеріалів справи докази перебування серед відходів відповідача речовин з обмеженим обігом.
В обґрунтування поданого клопотання та необхідності долучення до матеріалів справи доказів позивач посилається на те, що 13.03.2026 р. відповідно до наказу директора ТОВ «КОМОДОР» № 1 було проведено огляд території складу № 6, літера F, виробничо-складського комплексу «Комодор», за результатами якого складено Протокол № 13/03/26 огляду території складу № 6, літера F, виробничо-складського комплексу «Комодор» від 13.03.2026 р. з
фотофіксацією. За результатами здійсненого огляду території складу № 6, літера F, виробничо-складського комплексу «Комодор» було виявлено предмети, що схожі на лікарський засіб у формі шприца в пластиковій колбі під назвою «Налбук (Nalbuphine)» з логотипом «Фармак» у кількості 33 шт. Згідно з відомостями Державного реєстру лікарських засобів України, лікарському засобу виробництва АТ «ФАРМАК» під назвою «Налбуфін» присвоєно реєстраційне посвідчення № UA/14321/01/01. Відповідно до інформації, розміщеної у пункті 179 додатку № 2 до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 20.07.2021 р. № 1498 «Про державну реєстрацію (перереєстрацію) лікарських засобів (медичних імунобіологічних препаратів) та внесення змін до реєстраційних матеріалів», назву лікарського засобу (реєстраційне посвідчення № UA/14321/01/01) «Налбук» було змінено на «Налбуфін» (набуття вказаних змін щодо назви лікарського засобу відбулося протягом 6 місяців з дати затвердження відповідних змін). Оскільки відповідно до Таблиці 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» від 06.05.2000 р. № 770 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2025 р. № 1422) лікарський засіб під назвою «Налбуфін» є наркотичним засобом, обіг якого обмежено, ТОВ «КОМОДОР» 13.03.2026 р. звернулося до органів Національної поліції України з відповідною заявою. За наслідком роботи працівників Національної поліції України було складено протокол огляду від 13.03.2026 р., яким було зафіксовано вилучення відповідних 33 одиниць лікарського засобу «Налбук (Nalbuphine)» з логотипом «Фармак», а 18.03.2026 р. ТОВ «КОМОДОР» подало відповідну заяву про вчинення кримінального правопорушення за фактом ймовірного знаходження наркотичних засобів на території складу № 6, літера F, виробничо-складського комплексу «Комодор». З огляду на наведене, позивач просив суд про долучення до матеріалів справи наступних доказів, які на час закриття підготовчого провадження у даній справі були відсутніми, а саме: наказ директора ТОВ «КОМОДОР» № 1 від 13.03.2026 р.; Протокол № 13/03/26 огляду території складу № 6, літера F, виробничо-складського комплексу «Комодор» від 13.03.2026 р.; відомості з Державного реєстру лікарських засобів України щодо лікарського засобу «Налбуфін» (електронний документ, режим доступу: http://www.drlz.com.ua/ibp/ddsite.nsf/all/shlz1?opendocument&stype=D3FFB1957767DA8EC2258D41002D96EC); Витяг з додатку № 2 до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 20.07.2021 р. № 1498 (електронний документ, режим доступу: https://moz.gov.ua/uk/decrees/nakaz-moz-ukraini-vid-20072021--1498-proderzhavnu-reestraciju-perereestraciju-likarskih-zasobiv-medichnihimunobiologichnih-preparativ-ta-vnesennja-zmin-do-reestracijnih-materialiv); протокол огляду від 13.03.2026 р.; адвокатський запит до АТ «ФАРМАК» № б/н від 18.03.2026 р.; докази направлення адвокатського запиту № б/н від 18.03.2026 р. на адресу АТ «ФАРМАК»; трекінг відправлення АТ «Укрпошта» № 0103285445349; інформацію з веб-сайту Фармак щодо лікарського засобу Налбуфін (шприц) (електронний документ, режим доступу: https://farmak.ua/drugs/nalbufinshpricz/); ухвалу Макарівського районного суду Київського області (вступна та резолютивна частина) від 24.03.2026 р. у справі № 370/830/26.
Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 ст. 207 Господарського процесуального кодексу України головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.
У судовому засіданні 26.03.2026 р., розглянувши подане позивачем клопотання, заслухваши пояснення представників учасників процесу, суд протокольною ухвалою визнав причини пропуску строку на подання позивачем доказів поважними та поновив пропущений строк на подання доказів з огляду на наступне.
Згідно з приписами ч. 2 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Водночас, відповідно до ч. 8 ст. 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Слід зазначити, що відповідно до ч. 10 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.
Дослідивши мотиви клопотання позивача про поновлення строку на подання доказів, обґрунтоване тим, що цих доказів на момент пред`явлення позову та під час підготовчого провадження не існувало, суд постановив протокольну ухвалу про поновлення строку на подання доказів, задоволення вказаного клопотання та долучення до матеріалів справи зазначених вище доказів, доданих до клопотання.
У судовому засіданні з розгляду справи по суті оголошувалася перерва.
У судовому засіданні 11.05.2026 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:
13.04.2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "КОМОДОР" та Акціонерним товариством "ФАРМАК" було укладено договір оренди, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рудик Я.А. за реєстровими номерами №№ 1188, 1189 (далі – договір оренди), відповідно до якого позивачем було передано в оренду відповідачу склад № 6, літера F, площею 19125,2 м. кв., розміщений за адресою: Київська область, Макарівський р-н, с. Калинівка, вул. Київська, 49-Ж, включаючи складські та технічні приміщення, адміністративні приміщення та місця для паркування легкових і вантажних автомобілів пропорційно до займаної площі в Логістичному комплексі Комодор (далі – об`єкт оренди). 
29.10.2018 р. ТОВ "КОМОДОР" та АТ "ФАРМАК" було складено акт робочої комісії про прийняття в експлуатацію закінченої будівництвом реконструкції модуля “F” складського комплексу “КОМОДОР” для забезпечення вимог ПАТ “ФАРМАК”, як фармацевтичного складу, який засвідчив здійснення додаткових поліпшень об`єкта оренди з метою дотримання вимог чинного законодавства стосовно приміщень, які використовуються для оптової торгівлі лікарськими засобами, виробами медичного призначення, медичною технікою, засобами санітарії та гігієни, біологічно-активними добавками, а також для організації митних ліцензійних складів. 
Згідно з актом про пожежу, складеним 14.05.2022 р. комісією у складі начальника ВОПР Бучанського РУ ГУ ДСНС України у Київській області, провідного інспектора ВЗНС Бучанського РУ ГУ ДСНС України у Київській області, директора ТОВ «КОМОДОР», директора з правового забезпечення АТ «ФАРМАК», уповноважених осіб ДП «ТАРКЕТТ УА», ПП «БУДПОСТАЧ», завідувача складом ТОВ «СТУДІО МОДЕРНА», орієнтовно 07 березня 2022 року о 05:00 год. на об`єкті офісно-складського комплексу за адресою: Київська область, Бучанський (колишній Макарівський) район, с. Калинівка, вул. Київська, 49-Ж, виникла пожежа. Пожежею знищено, серед іншого, офісно-складський комплекс ТОВ “КОМОДОР” на площі 68621,8 кв.м. та матеріальні цінності АТ “ФАРМАК”, що знаходились в приміщенні складу № 6, літера F офісно-складського комплексу ТОВ “КОМОДОР”. Причиною пожежі вказано потрапляння боєприпасів, їх уламків внаслідок бойових дій. В акті про пожежу зазначено, що під час пожежі в об`єкті оренди знаходились матеріальні цінності, належні АТ “ФАРМАК”, включно з лікарськими засобами.
Листом № 17/04-2025 від 17.04.2025 р. позивач повідомив відповідача про необхідність вивезення залишків товару з території об`єкта оренди.
Листом № 17-7/70 від 21.08.2025 р. відповідач повідомив позивача, що не може погодитися з наведеними в листі № 17/04-2025 від 17.04.2025 р. доводами та аргументами та зазначив, що утилізація лікарських засобів, як і інших знищених товарно-матеріальних цінностей, є одним із етапів ліквідації наслідків пожежі, звільнення будівельного майданчика від залишків будівлі та подальшої відбудови об`єкта. Орендодавець не несе обов`язку щодо відновлення об`єкту оренди у разі його знищення, що вказує на відсутність обов`язку орендаря сприяти орендодавцю у його відновленні. 
У зв`язку з відмовою відповідача звільнити територію позивача від належного АТ «ФАРМАК» майна, що позбавляє позивача як власника можливості вільно користуватися належним йому майном, останній і звернувся до суду з даним позовом про усунення перешкод у користуванні майном, за яким просить суд зобов`язати Акціонерне товариство "ФАРМАК" усунути перешкоди у користуванні складом № 6, літера F, площею 19125,2 м.кв. виробничо-складського комплексу та земельною ділянкою площею 13,2235 га, кадастровий номер 3222755102:00:003:0029 (цільове призначення: для будівництва та обслуговування виробничо-складського комплексу), що знаходяться за адресою: Київська обл., Макарівський р-н, с. Калинівка, вул. Київська, 49-ж, які знаходяться у власності Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМОДОР» (ідентифікаційний код юридичної особи: 32069917) шляхом вивезення залишків товару (лікарських засобів), відходів та будь-якого іншого майна, що є власністю Акціонерного товариства «ФАРМАК» (ідентифікаційний код юридичної особи: 32069917) та знаходяться на території складу № 6, літера F, площею 19125,2 м.кв. виробничо-складського комплексу та земельної ділянки площею 13,2235 га з кадастровим номером 3222755102:00:003:0029.
Оцінюючи подані до справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на таке.
Згідно з частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У частині 2 статті 16 Цивільного кодексу України закріплений загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, а також можливість їх захистити іншим способом, встановленим договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 р. у справі № 338/180/17.
Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 Цивільного кодексу України).
Поряд з цим, відповідно до статті 1 Закону України “Про управління відходами” відходи - будь-які речовини, матеріали і предмети, яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися; власник відходів - фізична особа, юридична особа, яка утворює відходи або яка відповідно до закону володіє, користується і розпоряджається відходами.
Частиною 9 статті 13 Закону України “Про управління відходами” встановлено, що управління окремими видами відходів, що утворилися внаслідок виникнення надзвичайної ситуації техногенного, природного або воєнного характеру, здійснюється відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.09.2022 р. № 1073, затверджений Порядок управління відходами, що утворились у зв`язку з пошкодженням (руйнуванням) будівель та споруд внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій або проведенням робіт з ліквідації їх наслідків (далі - Порядок).
Згідно з п. 1 Порядку управління відходами, що утворились внаслідок бойових дій, він визначає механізм управління відходами, що утворились у зв`язку з пошкодженням (руйнуванням) будівель та споруд, об`єктів незавершеного будівництва, об`єктів благоустрою внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій або проведенням робіт з ліквідації їх наслідків (далі - об`єкти), з метою запобігання та зменшення негативного впливу таких відходів на навколишнє природне середовище та здоров`я людини.
Дія цього Порядку не поширюється на управління відходами, що утворилися внаслідок діяльності суб`єктів господарювання (пункт 2 Порядку).
Пунктом 3 Порядку визначено, що відходи від руйнувань – це частини (уламки) пошкоджених (зруйнованих) об`єктів, а також матеріали, предмети, які були всередині або поряд з такими об`єктами у момент пошкодження (руйнування) та/або виконання робіт з демонтажу та які повністю або частково втратили свої споживчі властивості та не можуть у подальшому використовуватись за місцем їх утворення чи виявлення.
Відповідно до п. 5 Порядку організація здійснення операцій з управління відходами від руйнувань може забезпечуватися після здійснення комплексу заходів, визначених пунктами 5 і 8 Порядку виконання невідкладних робіт щодо ліквідації наслідків збройної агресії Російської Федерації, пов`язаних із пошкодженням будівель та споруд, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2022 р. № 473, власником/управителем об`єкта, в результаті пошкодження (руйнування) якого утворилися такі відходи, або власником чи користувачем земельної ділянки, в межах якої такі відходи розміщені або уповноваженим органом - щодо відходів від руйнувань, що розміщені на вулицях і дорогах населених пунктів, дорогах загального користування, місцях загального користування, зокрема на територіях парків, площ, майданів, набережних, прибудинкових територій, пляжів, кладовищ (в тому числі тих, що віднесені на зазначені території ударно-повітряною хвилею внаслідок потрапляння засобів ураження, вибухів, пожеж тощо).
Згідно з пунктом 9 Порядку операції з управління відходами від руйнувань, які власник за технічних чи економічних причин не має можливості здійснювати самостійно, організовуються уповноваженим органом (на підставі звернення власника таких відходів до уповноваженого органу).
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Судом встановлено, що в результаті збройної агресії Російської Федерації у березні 2022 року на території ТОВ "КОМОДОР" за адресою: Київська область, Макарівський р-н, с. Калинівка, вул. Київська, 49-Ж, виникла пожежа, внаслідок якої, зокрема, було знищено приміщення, яке орендувало АТ “ФАРМАК”, з майном, яке розміщувалося в цьому приміщенні.
Таким чином, за висновком суду, до спірних правовідносин підлягає застосуванню затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.09.2022 р. № 1073 «Порядок управління відходами, що утворились у зв`язку з пошкодженням (руйнуванням) будівель та споруд внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій або проведенням робіт з ліквідації їх наслідків».
Як зазначалося вище, відповідно до пункту 3 даного Порядку, предмети, які були всередині пошкоджених (зруйнованих) об`єктів є відходами від руйнувань, а тому, у відповідності до п. 5 Порядку, управління даними відходами забезпечується власником/управителем об`єкта, в результаті пошкодження (руйнування) якого утворилися такі відходи, або власником чи користувачем земельної ділянки, в межах якої такі відходи розміщені або, за відсутності у останніх технічних чи економічних можливостей самостійно здійснити операції з управління відходами, - уповноваженим органом на підставі звернення власника таких відходів (пункт 9 Порядку).
Доказів звернення позивача як власника земельної ділянки, на якій розташовувався зруйнований складський комплекс, до уповноваженого органу у зв`язку з неможливістю самостійно здійснити операції з управління відходами до матеріалів справи не надано.
Поряд з цим, приписами пункту 12 Порядку визначено, що у разі виявлення небезпечних відходів на пошкоджених (зруйнованих) об`єктах та/або під час виконання робіт з демонтажу управління такими відходами повинне здійснюватися відповідно до розділу IV Закону України “Про управління відходами”.
Роботи з розчищення територій включають збирання відходів від руйнувань, їх сортування за місцем утворення (за можливості) та перевезення, зокрема із застосуванням спеціальної техніки, до об`єктів оброблення відходів або місць тимчасового зберігання (пункт 19 Порядку).
За технічної можливості під час розчищення територій слід організовувати сортування або роздільне збирання відходів від руйнувань (їх окремих компонентів) безпосередньо на місці їх утворення (пункт 20 Порядку).
Суд враховує, що приписами вищенаведеного Порядку не передбачено безпосереднього покладення обов`язку щодо розчищення території чи сортування відходів на будь-яких інших осіб, окрім власника земельної ділянки чи уповноваженого органу.
Натомість, як слідує з матеріалів справи, Виконавчим комітетом Макарівської селищної ради було прийнято рішення № 1344 від 05.12.2025 р. «Про демонтаж об`єктів, пошкоджених або зруйнованих внаслідок воєнних дій», згідно з витягом з якого Виконавчий комітет Макарівської селищної ради вирішив провести демонтаж будівель, що включені до Переліку аварійно небезпечних об`єктів, які підлягають демонтажу (ліквідації), зокрема, частини виробничо-складського комплексу (склад № 1, літ. В, склад № 2, літ. L, склад № 3, літ. C, склад № 4, літ. D, склад № 5, літ E, склад № 6, літ. F з технічними та адміністративно-побутовими приміщеннями) за адресою: Київська обл., Бучанський р-н, с. Калинівка, вул. Київська, 49-Ж) (підпункт 1.15 пункту 1 рішення), а також, згідно з п. 3 цього рішення, уповноважити ТОВ «КОМОДОР» на здійснення функції замовника з демонтажу об`єкта нерухомого майна, що зазначений у підпункті 1.15 пункту 1 даного рішення.
З огляду на вищевикладене судом відхиляються посилання позивача на неможливість самостійно, без участі відповідача, розпорядитися відходами (у тому числі – тими, які після руйнування складу були віднесені до наркотичних засобів з обмеженим обігом), позаяк коло осіб, які мають вчиняти дії щодо управління відходами, що утворилися у зв`язку з пошкодженням (руйнуванням) будівель і споруд внаслідок бойових дій, у тому числі – роботи з розчищення територій (збирання відходів від руйнувань, їх сортування за місцем утворення (за можливості) та перевезення, зокрема із застосуванням спеціальної техніки, до об`єктів оброблення відходів або місць тимчасового зберігання), чітко визначене зазначеним вище Порядком.
Окремо суд відзначає, що Правила утилізації та знищення лікарських засобів, затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я України від 24.04.2016 р. № 242, на які посилається позивач, стосуються утилізації відходів, які виникають в процесі здійснення господарської діяльності, та не стосуються відходів, які виникли внаслідок пошкодження (руйнування) будівель та споруд внаслідок бойових дій.
Відповідно до ст. 23 Закону України «Про лікарські засоби», неякісні лікарські засоби, включаючи ті, термін придатності яких закінчився, підлягають утилізації та знищенню. На виконання зазначених приписів Закону були затверджені Правила утилізації та знищення лікарських засобів, за якими лікарські засоби, що не підлягають подальшому використанню, набувають статусу “відходів” та передаються для утилізації або знешкодження до суб`єктів господарювання, які мають відповідні ліцензії на провадження господарської діяльності у сфері поводження з небезпечними відходами безпосередньо або через постачальників, якщо таке передбачено відповідними договірними умовами.
Згідно з п. 3 вказаних Правил утилізації та знищення лікарських засобів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 24.04.2016 р. № 242, вони визначають загальні вимоги поводження з лікарськими засобами, що не підлягають подальшому використанню, з метою недопущення їх подальшого обігу і попередження негативного впливу на здоров`я людини та навколишнє природне середовище.
При цьому, утилізація та знищення неякісних лікарських засобів, до складу яких входять наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори здійснюється з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 03.06.2009 р. № 589 «Про затвердження Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та контролю за їх обігом» (зі змінами та доповненнями) і спільного наказу Міністерства охорони здоров`я України та Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 19.03.1999 р. № 67/59 «Про затвердження Правил проведення утилізації та знищення неякісних лікарських засобів, до складу яких входять наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори».
Позивач, в обґрунтування неможливості самостійно розпоряджатися відходами, що утворилися на місці руйнування орендованого відповідачем складу, у клопотанні про долучення додаткових доказів зауважував, що відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» знищення наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів в установленому Кабінетом Міністрів України порядку здійснюється в разі, якщо, зокрема, наркотичні засоби або психотропні речовини чи прекурсори зазнали впливу фізичних або хімічних факторів, внаслідок чого настала їх непридатність, що виключає можливість їх відновлення чи переробки або виявлені в обігу наркотичні засоби або психотропні речовини чи прекурсори не можуть бути використані в медичних, наукових та інших цілях. Також позивач зазначав, що згідно з п. 2.2 Правил проведення утилізації та знищення неякісних лікарських засобів, до складу яких входять наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори, всі матеріальні витрати при проведенні утилізації або знищенні лікарських засобів покладаються на виробника або власника установи, якому належать ці лікарські засоби.
За висновком суду, наведені обґрунтування не впливають на встановлений нормативно обов`язок саме позивача здійснювати управління відходами, що утворилися у зв`язку з пошкодженням (руйнуванням) будівель і споруд внаслідок бойових дій, у тому числі – роботи з розчищення територій (збирання відходів від руйнувань, їх сортування за місцем утворення (за можливості) та перевезення, зокрема, із застосуванням спеціальної техніки, до об`єктів оброблення відходів або місць тимчасового зберігання, а у випадку неможливості самостійного здійснення вказаних операцій з управління відходами - на можливість звернутися до уповноваженого органу згідно з п. 9 Порядку.
Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМОДОР" у даній справі.
Щодо решти пояснень та доводів учасників судового процесу суд зауважує наступне.
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 р. Європейського суду з прав людини у справі “Руїс Торіха проти Іспанії”). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.
Крім того, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах “Трофимчук проти України”, “Серявін та інші проти України” обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи документів та доводів учасників процесу була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно відсутності підстав для задоволення позову у даній справі не спростовує.
У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати позивача на сплату судового збору залишаються за позивачем.
Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:
У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМОДОР" (02096, м. Київ, вул. Сімферопольська, буд. 13-А, кімн. 214, код 32069917) до Акціонерного товариства "ФАРМАК" (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 63, код 00481198) про усунення перешкод у користуванні складом № 6, літера F, площею 19125,2 м.кв. виробничо-складського комплексу та земельною ділянкою площею 13,2235 га, кадастровий номер 3222755102:00:003:0029 (цільове призначення: для будівництва та обслуговування виробничо-складського комплексу), що знаходяться за адресою: Київська обл., Макарівський р-н, с. Калинівка, вул. Київська, 49-ж, які знаходяться у власності шляхом вивезення залишків товару (лікарських засобів), відходів та будь-якого іншого майна, що є власністю Акціонерного товариства "ФАРМАК" (ідентифікаційний код юридичної особи: 32069917) та знаходяться на території складу № 6, літера F, площею 19125,2 м.кв. виробничо-складського комплексу та земельної ділянки площею 13,2235 га з кадастровим номером 3222755102:00:003:0029, - відмовити повністю.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до вимог статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Повне рішення складене 10.07.2026 р.

Суддя В.М. Бабкіна