Справа № 950/1369/26
Номер провадження 3/950/629/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 червня 2026 року м.Лебедин

Суддя Лебединського районного суду Сумської області Бакланов Р. В., 
за участю секретаря судового засідання Гладкової С.В., представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвоката Берестовської С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з відділення поліції № 3 (м. Лебедин) Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчення водія серії НОМЕР_1 , за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 665943, складеного 14 травня 2026 року о 17 год. 56 хв. 39 сек. поліцейським СРПП відділення поліції № 3 (м. Лебедин) Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області старшим сержантом поліції Бондарем Олександром Миколайовичем, 14 травня 2026 року о 17 год. 44 хв. у м. Лебедині по вул. Незалежності (Гастелло) ОСОБА_1 керував автомобілем «Renault Laguna», державний номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різким запахом алкоголю з порожнини рота, хиткою ходою та почервонінням шкіри обличчя. У протоколі зазначено, що від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі КНП «Лебединська лікарня імені лікаря К.О. Зільберника» ОСОБА_1 категорично відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України. Дії ОСОБА_1 поліцейським кваліфіковані за частиною першою статті 130 КУпАП як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
22 червня 2026 року до суду надійшли письмові пояснення представника ОСОБА_1 , адвоката Берестовської С.О., у яких порушено питання про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 , адвокат Берестовська С.О., підтримала подані письмові пояснення та просила закрити провадження у справі. Пояснила, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 працівниками поліції не зупинявся. ОСОБА_1 самостійно припаркував автомобіль на стоянці біля магазину «Лук`янівські хлібобулки» по вул. Незалежності у м. Лебедині, після чого до нього підійшли поліцейські та повідомили про несправність одного із сигналів гальмування.
За твердженням представника, несправність однієї лампи сигналу гальмування не належить до технічних несправностей, за наявності яких пунктом 31.4.3 Правил дорожнього руху України забороняється експлуатація транспортного засобу. Крім того, пунктом 9.3 Правил дорожнього руху України передбачено порядок подання сигналу гальмування рукою у разі відсутності або несправності сигналів гальмування.
Представник також зазначила, що після встановлення особи ОСОБА_1 поліцейські почали перевіряти інформацію про нього за базами даних, не повідомивши підстав такої перевірки. Лише приблизно через 10-15 хвилин від початку спілкування один із поліцейських запитав ОСОБА_1 про вживання алкогольних напоїв. ОСОБА_1 заперечив факт їх вживання та просив пояснити, у зв`язку з чим йому пропонується пройти огляд. Поліцейські не повідомили ОСОБА_1 конкретних ознак алкогольного сп`яніння, не обґрунтували наявності підстав для огляду та не дотрималися встановленої законодавством послідовності його проведення.
Представник посилалася на те, що матеріали справи не містять об`єктивного підтвердження наявності в ОСОБА_1 різкого запаху алкоголю з порожнини рота, хиткої ходи або почервоніння шкіри обличчя. На відеозаписі ОСОБА_1 поводиться спокійно, має чітку мову, впевнено стоїть і пересувається, його поведінка відповідає обстановці. ОСОБА_1 не було зроблено чіткої та зрозумілої пропозиції пройти огляд спочатку на місці із застосуванням спеціального технічного засобу, а в разі відмови від такого огляду пройти огляд у належному закладі охорони здоров`я. ОСОБА_1 від проходження огляду не відмовлявся, а просив поліцейських пояснити підстави та порядок його проведення.
Також представник звернула увагу на відсутність двох свідків під час оформлення нібито відмови від огляду, неналежне оформлення акта огляду та направлення до закладу охорони здоров`я, а також на невідповідність змісту складених поліцейським документів фактичним обставинам, зафіксованим на відеозаписі.
ОСОБА_1 участі в судовому засіданні не брав. Його позиція щодо складеного протоколу викладена в письмових поясненнях, внесених ним безпосередньо до протоколу про адміністративне правопорушення, а також доведена до відома суду його представником. Відповідно до статті 268 КУпАП участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи за частиною першою статті 130 КУпАП не є обов`язковою. Враховуючи участь у судовому засіданні представника ОСОБА_1 , суддя вважає можливим розглянути справу за його відсутності.
Дослідивши матеріали справи, відеозапис, письмові пояснення та заслухавши представника ОСОБА_1 , суддя приходить до такого висновку.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Ця конституційна норма підлягає застосуванню в цій справі, оскільки вимога поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння, проведення такого огляду та оформлення відмови від нього є владними процесуальними діями, які можуть створити підстави для притягнення особи до адміністративної відповідальності та позбавлення її права керування транспортними засобами. Тому законність такої вимоги та дотримання встановленої процедури мають бути підтверджені належними і допустимими доказами.
За статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах та в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом. Згідно зі статтею 280 КУпАП при розгляді справи необхідно з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна конкретна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частина перша статті 130 КУпАП установлює відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Для встановлення об`єктивної сторони адміністративного правопорушення у формі відмови від проходження огляду необхідно довести, що особа керувала транспортним засобом, у поліцейського існували передбачені законом підстави вважати, що водій має ознаки стану сп`яніння, водієві було висунуто чітку, конкретну та зрозумілу вимогу пройти огляд, поліцейським було дотримано встановленої законом послідовності його проведення, водій однозначно та усвідомлено відмовився від проходження огляду, а така відмова була належним чином зафіксована за допомогою технічних засобів відеозапису або, за неможливості їх застосування, у присутності двох свідків. Відсутність будь-якого із зазначених елементів виключає можливість висновку про наявність у діях особи складу правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.
Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, які знижують увагу та швидкість реакції. Отже, обов`язок водія виникає не внаслідок будь-якої пропозиції поліцейського, а лише в разі законної вимоги, висунутої за наявності передбачених законом підстав та з дотриманням установленого порядку.
Відповідно до частини першої статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, підлягають відстороненню від керування та оглядові на стан сп`яніння.
Частиною другою статті 266 КУпАП визначено, що огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським із використанням спеціальних технічних засобів. Під час огляду поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості їх застосування огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
За частиною третьою статті 266 КУпАП у разі незгоди водія на проведення огляду поліцейським із використанням спеціальних технічних засобів або незгоди з його результатами огляд проводиться в закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення. Частиною п`ятою цієї статті передбачено, що огляд, проведений із порушенням вимог статті 266 КУпАП, вважається недійсним.
Пунктом 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, передбачено, що огляду підлягають водії, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Пунктом 3 розділу І Інструкції визначено, що ознаками алкогольного сп`яніння є запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя та поведінка, що не відповідає обстановці.
Згідно з пунктом 6 розділу І Інструкції огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу або лікарем закладу охорони здоров`я. Пунктом 7 розділу І Інструкції встановлено, що в разі відмови водія від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення.
Таким чином, законодавством установлена послідовна процедура: спочатку за наявності визначених ознак водієві пропонується пройти огляд на місці із застосуванням спеціального технічного засобу, а в разі відмови від такого огляду або незгоди з його результатом водієві пропонується пройти огляд у належному закладі охорони здоров`я.
Для притягнення особи до відповідальності за відмову від огляду недостатньо формально внести слово «відмовився» до протоколу, акта або направлення. Необхідно довести, що водієві була зроблена зрозуміла пропозиція із зазначенням виду огляду та порядку його проведення, а відповідь водія за своїм змістом була безумовною відмовою, а не проханням роз`яснити підстави огляду або незгодою з діями поліцейського.
Щодо твердження представника про те, що працівники поліції не зупиняли автомобіль ОСОБА_1 , дослідженням відеозапису встановлено, що він не містить моменту зупинення транспортного засобу поліцейськими. На початку запису автомобіль уже перебуває біля магазину, а спілкування поліцейських з ОСОБА_1 розпочинається після припинення руху автомобіля.
Отже, твердження про проведення огляду саме на місці зупинки транспортного засобу поліцейськими не підтверджене відеозаписом. Водночас сама по собі обставина, що водій зупинив автомобіль самостійно, не позбавляє поліцейського права підійти до водія, встановити його особу та в разі безпосереднього виявлення передбачених Інструкцією ознак сп`яніння запропонувати пройти огляд. Тому зазначене твердження представника не є самостійною та безумовною підставою для закриття провадження, однак має значення для оцінки послідовності дій поліцейських і достовірності викладених у протоколі обставин.
Щодо посилання представника на відсутність підстав для звернення поліцейських до ОСОБА_1 у зв`язку з несправністю одного із сигналів гальмування необхідно зазначити, що частиною першою статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено право поліцейського зупинити транспортний засіб, якщо водій порушив Правила дорожнього руху або якщо є очевидні ознаки технічної несправності транспортного засобу.
Підпунктом «а» пункту 31.4.3 Правил дорожнього руху України передбачено заборону експлуатації транспортного засобу, якщо кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу. Тому категоричне твердження представника про те, що несправність одного із сигналів гальмування за жодних обставин не може свідчити про порушення вимог до роботи зовнішніх світлових приладів, підлягає відхиленню. Несправність передбаченого конструкцією автомобіля сигналу гальмування може свідчити про невідповідність режиму роботи зовнішніх світлових приладів вимогам конструкції.
Положення пункту 9.3 Правил дорожнього руху України, яке регулює порядок подання сигналу гальмування рукою в разі несправності світлових сигналів, не спростовує самого факту технічної несправності, а визначає альтернативний спосіб подання сигналу іншим учасникам дорожнього руху.
Водночас питання наявності чи відсутності складу іншого адміністративного правопорушення, пов`язаного з технічним станом автомобіля, не є предметом цього судового розгляду. Навіть законність первинного звернення поліцейського до водія не звільняє орган, який склав протокол за частиною першою статті 130 КУпАП, від обов`язку довести наявність підстав для огляду, дотримання процедури та факт однозначної відмови.
Посилання представника на безпідставність перевірки особи ОСОБА_1 за інформаційними базами також не може бути самостійною підставою для закриття справи, оскільки законність кожної окремої інформаційно-пошукової дії поліцейського не є безпосереднім предметом цього розгляду. Сам факт перевірки документів або відомостей про водія не доводить і не спростовує відмови від огляду.
Водночас хронологія спілкування має доказове значення. Із відеозапису вбачається, що на початку спілкування поліцейські обговорюють технічний стан автомобіля та перевіряють документи. Питання щодо можливого вживання алкоголю виникає пізніше. Відеозапис не містить чітко зафіксованого моменту, коли поліцейський безпосередньо після виявлення конкретної ознаки сп`яніння повідомляє ОСОБА_1 про таку ознаку та у зв`язку із цим висуває вимогу пройти огляд.
У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено три ознаки алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода та почервоніння шкіри обличчя. Ті самі ознаки повторені в акті огляду, направленні до закладу охорони здоров`я та рапорті поліцейського ОСОБА_2 .
Проте зазначені документи складені одним і тим самим поліцейським або на підставі повідомлених ним відомостей. Тому вони не є кількома незалежними джерелами доказів, а фактично відтворюють позицію посадової особи, яка склала протокол.
Під час перегляду відеозапису не встановлено ознак хиткої ходи ОСОБА_1 . Він стоїть без сторонньої допомоги, пересувається впевнено, не втрачає рівноваги, координує свої рухи. Його мова є послідовною та зрозумілою, відповіді відповідають змісту поставлених запитань, поведінка не виходить за межі звичайної реакції особи, яка не погоджується з діями поліцейських та просить пояснити їх підстави.
За відеозаписом неможливо безпосередньо перевірити наявність чи відсутність запаху алкоголю з порожнини рота. Однак ця обставина зафіксована лише твердженням поліцейського і не підтверджена незалежними доказами. Інших об`єктивних ознак, які в сукупності могли б підтвердити обґрунтованість такого твердження, на відеозаписі не встановлено.
Почервоніння шкіри обличчя саме по собі може мати різне походження та без оцінки інших обставин не свідчить безумовно про стан алкогольного сп`яніння. Крім того, з відеозапису неможливо дійти однозначного висновку про різку зміну забарвлення шкірного покриву обличчя ОСОБА_1 , як це сформульовано в пункті 3 розділу І Інструкції.
Безпосередньо під час складання протоколу ОСОБА_1 письмово заперечив зазначені поліцейським ознаки та вказав, що від медичного огляду не відмовлявся. Ці пояснення узгоджуються з позицією, викладеною його представником у письмових поясненнях та підтриманою в судовому засіданні. За таких обставин наведені у протоколі ознаки алкогольного сп`яніння не підтверджені сукупністю незалежних, узгоджених та об`єктивних доказів.
Протокол містить твердження про категоричну відмову ОСОБА_1 від проходження огляду як на місці, так і в медичному закладі. Однак долучений відеозапис не містить повної та безперервної фіксації окремої пропозиції пройти огляд на місці за допомогою визначеного спеціального технічного засобу, а після цього, у разі відмови від огляду на місці, пройти огляд у конкретному закладі охорони здоров`я.
Відеозапис містить запитання щодо вживання алкогольних напоїв і обговорення проходження огляду. При цьому ОСОБА_1 запитує про причини та підстави такої вимоги. Така поведінка не може автоматично ототожнюватися з безумовною відмовою від огляду.
Відмова як об`єктивна сторона правопорушення має бути однозначною. Її наявність не може встановлюватися на припущенні, небажанні особи відповідати на окремі запитання, незгоді з діями поліцейського або проханні пояснити підстави огляду.
Матеріали справи не містять відомостей про фактичне доставлення ОСОБА_1 до КНП «Лебединська лікарня імені лікаря К.О. Зільберника», звернення поліцейського до медичного працівника, реєстрацію звернення в закладі охорони здоров`я або відмову ОСОБА_1 пройти огляд безпосередньо перед уповноваженим медичним працівником.
Наявне в матеріалах направлення датоване 14 травня 2026 року та містить рукописний запис про відмову. Однак це направлення складене поліцейським і саме по собі не доводить, що ОСОБА_1 було зрозуміло запропоновано прибути до конкретного закладу охорони здоров`я, що поліцейський був готовий забезпечити його доставлення та що ОСОБА_1 після роз`яснення такої процедури однозначно відмовився.
В акті огляду на стан алкогольного сп`яніння вказано спеціальний технічний засіб «Alcotest Drager 6820», а в графі результату огляду зроблено запис про відмову. Водночас цифрового результату вимірювання немає, підпис ОСОБА_1 про згоду з результатом відсутній, відомості про свідків не заповнені. Сам акт лише повторює твердження поліцейського, але не містить самостійних фактичних даних, які б підтверджували однозначну відмову.
Посилання представника на відсутність двох свідків підлягає відхиленню, оскільки стаття 266 КУпАП і пункт 6 розділу ІІ Інструкції передбачають альтернативні способи фіксації: за допомогою технічних засобів відеозапису або, лише в разі неможливості їх застосування, у присутності двох свідків. У цій справі поліцейським застосовувався технічний засіб відеозапису, а матеріали відеозапису були долучені до протоколу. Тому обов`язкова участь двох свідків у такому випадку законом не передбачена.
Разом із тим застосування відеозапису як альтернативи свідкам має забезпечувати належну фіксацію всієї юридично значущої процедури. Відеозапис повинен давати можливість установити, які саме ознаки сп`яніння виявив поліцейський, яку конкретно пропозицію він зробив, чи роз`яснив подальшу процедуру та якою була точна відповідь водія. У цьому випадку відеозапис таких обставин у повному обсязі не підтверджує. Тому сама його наявність усуває необхідність залучення свідків, але не усуває обов`язку органу поліції довести факт однозначної відмови.
Рапорт поліцейського ОСОБА_2 є внутрішнім службовим документом, складеним тією самою посадовою особою, яка склала протокол. Рапорт повторює викладену в протоколі версію події, але не містить нових незалежних фактичних відомостей. За наявності суперечності між змістом рапорту та безпосереднім відеозаписом перевага має бути надана первинному об`єктивному джерелу, яким є відеозапис.
Письмові пояснення представника не є самостійним доказом відсутності правопорушення, оскільки містять правову позицію сторони захисту. Водночас наведені в них посилання на конкретні фрагменти відеозапису перевірені безпосередньо та частково знайшли підтвердження, зокрема щодо відсутності на записі очевидної хиткої ходи, моменту зупинення автомобіля поліцейськими та чітко зафіксованої послідовності пропозицій пройти огляд.
Твердження представника про автоматичну недопустимість усіх матеріалів справи внаслідок будь-якого порушення, допущеного під час спілкування поліцейських із водієм, не може бути прийнято. КУпАП вимагає оцінювати кожний доказ окремо та в сукупності з іншими доказами. Тому можливий недолік одного документа не завжди автоматично позбавляє доказового значення інші самостійні джерела.
Однак у цій справі протокол, акт, направлення та рапорт не є самостійними незалежними доказами, а відтворюють одну й ту саму версію поліцейського. Відеозапис, який мав би об`єктивно підтвердити цю версію, не фіксує в повному обсязі ані наявності зазначених у протоколі ознак сп`яніння, ані чіткої послідовності огляду, ані однозначної відмови ОСОБА_1 від проходження огляду в закладі охорони здоров`я.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність чи відсутність адміністративного правопорушення та винуватість особи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення.
Ця норма не надає судді права самостійно відшукувати докази вини, доповнювати фабулу протоколу, усувати недоліки фіксації або припускати, якими могли бути невідображені на відеозаписі слова чи дії поліцейських та водія.
За статтею 252 КУпАП докази оцінюються за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до частини третьої статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У Рішенні Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 зазначено, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпціях, зумовлених визнанням і дією принципу верховенства права.
Європейський суд з прав людини у справах «Гурепка проти України» та «Шмауцер проти Австрії» виходив із того, що провадження про адміністративні правопорушення, санкції за які мають каральний і стримувальний характер, підпадають під гарантії справедливого судового розгляду, характерні для кримінального обвинувачення.
У рішенні у справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що доведеність має випливати із сукупності достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або неспростованих презумпцій факту.
У цій справі такої сукупності доказів немає. Судом встановлено факт перебування ОСОБА_1 за кермом автомобіля безпосередньо перед початком спілкування з поліцейськими. Однак сам факт керування транспортним засобом не утворює складу правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.
Матеріали справи не доводять поза розумним сумнівом наявності в ОСОБА_1 об`єктивних ознак алкогольного сп`яніння, які створювали законні підстави для огляду, чіткого повідомлення ОСОБА_1 про такі ознаки, висунення йому послідовної та зрозумілої пропозиції пройти огляд на місці з використанням спеціального технічного засобу, висунення окремої пропозиції пройти огляд у належному закладі охорони здоров`я, а також однозначної та усвідомленої відмови ОСОБА_1 від проходження огляду в установленому порядку.
За цих обставин твердження про відмову ОСОБА_1 ґрунтується переважно на змісті складених поліцейським документів, тоді як первинний відеозапис не підтверджує всіх обов`язкових елементів об`єктивної сторони правопорушення.
Усі сумніви щодо змісту висунутої ОСОБА_1 вимоги, дотримання встановленого порядку та характеру його відповіді відповідно до статті 62 Конституції України мають тлумачитися на його користь.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП розпочате провадження підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Оскільки належними, допустимими та достатніми доказами не підтверджено обов`язкової ознаки об`єктивної сторони правопорушення, а саме відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, суддя приходить до висновку про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.
Враховуючи викладене, провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП.
Керуючись статтями 7, 9, 130, 245, 247, 251, 252, 266, 268, 280, 283, 284, 294 КУпАП, суддя
постановив:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду особою, щодо якої її винесено, її законним представником, захисником, потерпілим або його представником протягом десяти днів із дня винесення постанови.

Суддя:       Роман БАКЛАНОВ