Справа № 461/2121/26 Головуючий у 1 інстанції: Мироненко Л.Д. 
Провадження № 33/811/857/26 Доповідач: Гончарук Л. Я. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Гончарук Л.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 30 квітня 2026 року,

встановив:

цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.
Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі п. 12 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».
Відповідно до постанови, 19.03.2026 року близько 20 год 50 хв на службовий телефон чергового військової частини НОМЕР_1 надійшов дзвінок від солдата ОСОБА_2 , який повідомив черговому військової частини штаб сержанту ОСОБА_3 про те, що через контрольно пропускний пункт до розташування військової частини НОМЕР_1 пройшов курсант ОСОБА_1 з явно вираженими ознаками алкогольного сп`яніння , а саме: запах з ротової порожнини, порушення координації, похитування тіла та нерозбірлива вимова.
В подальшому ОСОБА_3 провів останнього до медичного пункту військової частини та запропонував пройти медичне освідування на стан алкогольного сп`яніння.
Солдат ОСОБА_1 відмовився проходити медичне освідування в медичному пункті військової частини НОМЕР_1 та в медичному закладі КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень». Всі ці події відбувались в присутності свідків та фіксувались на відео. Зрештою ОСОБА_1 самовільно покинув приміщення медичного пункту.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.02.2026 року №49 солдат ОСОБА_1 вважається таким, що прибув у відрядження до військової частини НОМЕР_1 на прискорений курс фахової підготовки рядового складу Військової служби правопорядку у Збройних силах України.
На вказану постанову особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування зазначає, що постанова судді Галицького районного суду м. Львова від 30 квітня 2026 року є незаконною, необґрунтованою, та такою, що підлягає скасуванню з огляду на наступне.
Зауважує, що інформація зазначена у протоколі про військове адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП не відповідає дійсності, оскільки солдат ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, також останнім були виконані всі вимоги представників військової частини НОМЕР_1 , в свою чергу останні не вчинили ніяких дій щодо подальшого медичного огляду солдата ОСОБА_1 .
Стверджує, що судом першої інстанції не було взято до уваги пояснення молодшого сержанта ОСОБА_4 , який вказує, що при спілкуванні з ним ознаки алкогольного сп`яніння у нього виявлено не було.
В судові засідання у даній справі, які були призначені на 04.06.2026, 16.06.2026 особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового розгляду, однак ОСОБА_1 вдруге клопотав про відкладення розгляду справи.
Поряд з цим, як вбачається з матеріалів справи, жодних документів на підтвердження поважності причини, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 долучено не було.
Відкладаючи справу, суд сприяв у реалізації права на участь у судовому засіданні, однак таким правом учасник справи не скористався. Тому згідно ч. 1 ст. 268 КУпАП суд вважає за необхідне провести розгляд справи у його відсутності.
Розумність тривалості судового провадження оцінюється у залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі»№ 28249/95 від 19.06.2001 року, в п.53 якого зазначено, що «…право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави ...», тобто уникнення зловживання суб`єктами такими правами.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.
Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд повинен з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, для чого дослідити і дати оцінку зібраним у справі доказам.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, в тому числі й щодо накладення адміністративного стягнення.
Частиною 1 статті 172-20 КУпАП передбачено, що розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння - тягнуть за собою накладення штрафу від ста до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк до семи діб.
Відповідно до ч. 3 ст. 172-20 КУпАП дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду, - тягнуть за собою накладення штрафу від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.
Відповідно до ч. 4 ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, введено воєнний стан з 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому було продовжено, та такий діє на даний час.
Так, згідно з протоколу про адміністративне правопорушення від 20.03.2026 А1666 № 9, 19.03.2026 року близько 20 год 50 хв на службовий телефон чергового військової частини НОМЕР_1 надійшов дзвінок від солдата ОСОБА_2 , який повідомив черговому військової частини штаб сержанту ОСОБА_3 про те, що через контрольно пропускний пункт до розташування військової частини НОМЕР_1 пройшов курсант ОСОБА_1 з явно вираженими ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах з ротової порожнини, порушення координації, похитування тіла та нерозбірлива вимова. Таким чином своїми діями, які виразились у відмові військовослужбовця солдата ОСОБА_1 , який перебував на території військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , в умовах особливого періоду від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, солдат ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 172-20 КУпАП. 
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними у справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.
Зокрема, такий висновок підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення № 9 від 20.03.2026, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального засобу, в якому зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження освідування; направленням військовослужбовця на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, в якому зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження освідування у медичному закладі; показами допитаних в судовому засіданні суду першої інстанції свідків та іншими матеріалами справи у їх сукупності.
Відтак, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, оскільки такий висновок відповідає фактичним обставинам справи та узгоджуються із наявними в матеріалах справи доказами, які у своїй сукупності дають можливість суду прийти до висновку про доведеність того, що військовослужбовець ОСОБА_1 , який перебував на території військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , в умовах особливого періоду від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився.
Як слідує з протоколу А1666 № 9 про адміністративне правопорушення від 20 березня 2026 року, такий складений командиром роти старшим викладачем навчальної роти школи підготовки спеціалістів військової частини майором ОСОБА_5 відносно військовослужбовця солдата ОСОБА_1 , за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП. 
Отже, протокол про адміністративне правопорушення А1666 № 9 про адміністративне правопорушення від 20 березня 2026 року складений відповідно до вимог ст.ст. 254-256 КУпАП, оскільки його форма та зміст відповідають вимогам діючого законодавства і він є оформленим та підписаним уповноваженою на те особою та підтверджує подію і обставини адміністративного правопорушення. 
Твердження апелянта про те, що оскаржувана постанова є незаконною та необгрунтованою, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки при розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було. Суддя відповідно до ст.ст. 245 та 280 КУпАП повно і всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи.
Щодо доводів апелянта про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, апеляційний суд не бере до уваги та розцінює їх як такі, що спрямовані на уникнення останнім відповідальності за скоєне, оскільки як слідує з матеріалів справи ОСОБА_1 , не маючи об`єктивних перешкод та будучи належним чином проінформованим про порядок проведення огляду, без поважних причин проігнорував чіткі вказівки медичного фельдшера, не виконав вимоги щодо здійснення безперервного видиху, чим унеможливив фіксацію результату вимірювання, а відтак від проходження медичного огляду у лікарні відмовився, що є самостійною підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності.
Інші посилання апеляційної скарги не спростовують висновків суду про вчинення ОСОБА_1 , адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, оскільки підтверджуються матеріалами справи, які були досліджені в ході апеляційного розгляду.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки судді в постанові, при розгляді апеляційної скарги не було здобуто, а обставини на які покликається апелянт, як невраховані судом першої інстанції, були в повній мірі враховані судом першої інстанції при винесенні постанови.
Апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість апеляційної скарги в цілому та вважає, що підстав для її задоволення немає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд-, 

постановив:

апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 30 квітня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення - без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя    Л.Я. Гончарук