Справа № 161/16115/26 
Провадження № 2-а/161/221/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2026 року Луцький міськрайонний суд Волинської області 
у складі: головуючої -судді Плахтій І.Б.
за участю секретаря судових засідань – Маєвської Х.Ю.
представника позивача – Мельничук Т.С.
відповідача – ОСОБА_1 
представника відповідача – Левчук О.О.
перекладача – Марченко Т.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України у Волинській області до громадянина рф ОСОБА_1 про затримання особи з метою забезпечення примусового видворення за межі території України, -

В С Т А Н О В И В :

29 липня 2026 року УДМС у Волинській області звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про затримання особи з метою забезпечення примусового видворення за межі території України. 
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 28 липня 2026 року працівниками Управління стратегічних розслідувань Департаменту у Волинській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України виявлений та в подальшому доставлений до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області громадянин російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою перевірки факту законності перебування на території України. Вказує, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не має діючого паспортного документа, перебуває на території України незаконно, не виконав у встановлений строк рішення про примусове повернення, не перебуває у процедурі визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, продовжує ухилятися від обов`язку залишення території України у встановленому законом порядку, є обґрунтовані підстави вважати, що Відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення, а також існує ризик його втечі чи переховування, що є підставою для його затримання.
У зв`язку з цим позивач просить суд затримати громадянина російської федерації ОСОБА_1 ,    ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 6 (шість) місяців.
У судовому засіданні представник позивача Мельничук Т.С. заявлені вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Додатково пояснила, що відповідач є нелегальним мігрантом. Є три способи залишення ним території України. Добровільний, коли сам звертається до органів ДМС, примусовий, але він не має документів для виїзду, і видворення. Крім закордонного паспорта росії, який був дійсний до 19 червня 2020 року, інших документів не має.
Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, пояснив, що бажає проживати в Україні. Проживав в республіці Ічкерія, яка зараз окупована росією. Не вважає себе громадянином росії. Був засуджений за кримінальне правопорушення в Україні, вину визнав, покарання відбув, ніколи не ухилявся від обов?язків. Видворення його до росії загрожує його життю, та життю його дружини і дитини, які є громадянами України. Міграційна служба не дочекалася вирішення заяви про визнання його біженцем.
Представник відповідача Левчук О.О. просила відмовити у задоволенні позову. Пояснила, що відповідач мав посвідку на постійне проживання в Україні, яка була скасована в 2025 році. З 2014 року не міг виїжджати в росію. Рішення про примусове повернення відповідача не набрало законної сили. На сьогоднішній день єдиним документом, який посвідчує особу відповідача є довідка про звільнення з місць позбавлення волі. Тримання відповідача в ПТПІ посилює ефект покарання, яке він вже відбув в місцях позбавлення волі. Таке обмеження не є співмірним. Відповідач подав документи про визнання його біженцем. Немає необхідності поміщувати його в ПТПІ на строк 6 місяців.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
28.07.2026 працівниками Управління стратегічних розслідувань Департаменту у Волинській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України виявлений та в подальшому доставлений до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області громадянин російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою перевірки факту законності перебування на території України.
Працівниками відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення УДМС у Волинській області (далі – ВОЗНМРВ) здійснено перевірку відносно останнього та встановлено наступне: проживав на території АДРЕСА_1 ; документований паспортом громадянина росії НОМЕР_1 , виданому 19.06.2015 терміном дії до 19.06.2020; прибув на територію України 13.06.2017 через КПП «Львів»;перебуває у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_3 1979 р.н., з якою виховують дитину ОСОБА_4 2019 р.н.; отримав дозвіл на імміграцію в Україну №0703/15 від 13.03.2017 року та був документований посвідкою на постійне місце проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 05.04.2017 року.
28.05.2021 року ОСОБА_5 був засуджений Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ст. 286 ч.2 ККУ на 4 роки позбавлення волі. Відбував покарання з 22.05.2022 року по 12.05.2026 року у ДУ «Городоцький виправний центр №131».
Вищезазначений дозвіл та посвідка на постійне місце проживання в Україні скасовані рішенням УДМС у Волинській області №0703/11 від 25.07.2024 року, на підставі п.2 ч.1 ст.13 Закону України «Про імміграцію», та пп.1 п.64 Постанови КМУ №321. Рішення набрало законної сили та не скасовано у судовому порядку.
12.05.2026 року  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був притягнутий Рівненським центральним відділом УДМС у Рівненській області до адміністративної відповідальності за порушення правил перебування в Україні та проживання без документів на право проживання, за частиною 2 статті 203 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 3400 гривень, (протокол серії ПР МРВ № 001051 від 12.05.2026 та постанова серії ПН МРВ № 001045 від 12.05.2026).
12.05.2026 внаслідок порушення ОСОБА_6 законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, з метою забезпечення вимог законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, на підставі положень статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (далі – Закон), посадовими особами Рівненського центрального відділу УДМС у Рівненській області прийнято рішення про примусове повернення останнього за межі території України, яким зобов`язано його покинути територію України у термін до 21.05.2026. 
Громадянин  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , власними підписами засвідчив, що із вимогами статті 30 Закону № 3773-VI щодо примусового видворення у разі ухилення від виїзду за межі України у визначений термін ознайомлений; зобов`язується не пізніше 21.05.2026 року залишити територію України.
22.06.2026 року рішенням Рівненського міськрайонного суду Рівненської області справа №569/12421/26 відмовлено у задоволені позову ОСОБА_7 до УДМС в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення начальника Рівненського ЦВ УДМС у Рівненській області №5624130100021232 від 12.05.2026 року. Вказане рішення суду було оскаржене. Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.07.2026 було витребувано з Рівненського міського суду Рівненської області матеріали справи №569/12421/26.
Рішення про примусове повернення від 12.05.2026 було доведено до його відома, у встановленому законом порядку оскаржене та залишене в силі судом, однак у визначений строк не виконане.
Діючий паспортний документ громадянина російської федерації для виїзду за кордон в останнього відсутній. З копії закордонного паспорта російської федерації НОМЕР_1 , виданого на ім?я ОСОБА_1 , вбачається що він був дійсний до 19.06.2020.
28.07.2026 відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 203 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Оскільки, останній порушує встановлені правила перебування в Україні, перебуває на території України з перевищенням дозволеного строку перебування, не виконав рішення про примусове повернення крім того проживає без документів на право проживання. Останньому роз`яснено права визначені статтею 63 Конституції України, в тому числі роз`яснено право використовувати рідну мову та користуватись послугами перекладача та правничої допомоги. 
28.07.2026 щодо відповідача було прийнято рішення про примусове видворення за межі України.
Пунктами 6 та 14 частини 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що:
іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав;
нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України;
Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 25 Закону іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій. Рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення.
Частиною 1 статті 26 Закону передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
Згідно частини восьмої статті 26 Закону приимусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону).
Приписами ч.11 ст.289 КАС України визначено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців.
Ключовим у вирішенні питання про застосування таких заходів є наявність наступних обставин: рішення компетентного органу про примусове видворення іноземця, наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення; існування ризику втечі іноземця, а так само у разі відсутності в іноземця, стосовно якого прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України.
Аналізуючи вказане вище, суд зазначає, що до іноземця, стосовно якого прийнято рішення про примусове видворення, може бути застосований такий захід як затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України.
Проте, такий захід не застосовується автоматично, а лише за наявності підстав, передбачених ч.1 ст.289 КАС України.
При цьому, доведення наявності підстав, передбачених вказаною нормою, покладено на територіальний орган ДМС України, як суб`єкта владних повноважень, яким ініційовано питання щодо затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.
Необхідність затримання відповідача позивач мотивує невиконанням рішення УДМС, тривалим нелегальним перебуванням на території України, тим, що відповідач ніде не працює, не має доходу, строк дії паспортного документу для виїзду за кордон закінчився 19.06.2020 року, УДМС має обгрунтовані підстави вважати, що відповідач продавжить ухилятися від виконання рішення про його примусове повернення з України та знаходиться на нелегальному становищі.
Разом з тим, судом встановлено, що на даний час, громадянин  ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває в процедурі визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, що підтверджується Інформаційною довідкою про особу, пункт 27. З відповідною заявою звернувся 22 травня 2026 року.
Також, частиною першою статті 31 Закону встановлено, що іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:
- де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;
- де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;
- де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;
- де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.
Загальновідомим є той факт, що Держава Україна фактично розірвала дипломатичні відносини з російською федерацією.
Відповідно до п. «f» ч.1 ст.5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на свободу та особисту недоторканність.
Нікого не може бути позбавлено свободи, окрім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.
Слід зазначити, при цьому, що у п.1 ст.5 Конвенції мається на увазі фізична свобода особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків стосовно можливості обмеження права на свободу, яке гарантує п.1 ст.5, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті цього положення.
Обмеження фізичної свободи задля забезпечення виконання можливого майбутнього рішення суду про видворення за відсутності доказів, які б свідчили про існування реальної загрози неможливості виконати таке рішення, на думку суду не буде відповідати принципу пропорційності, такий захід не є адекватним та не співмірним.
У даному випадку, дипломатичні відносини між Україною та російською федерацією на даний час припинені, а тому продовження строку затримання призведе до безпідставного та свавільного позбавлення волі відповідача, а такий захід не є адекватним та співмірним, оскільки він є фактично ідентифікованим, має постійне місце проживання в Україні з родиною, дружина і дитина є громадянами України.
Також, суд зауважує, що відсутність можливості виконання рішення про примусове видворення відповідача за межі території України з незалежних від сторін причин не може бути підставою для затримання відповідача.
Окрім того, суд звертає увагу, що наразі Відповідач перебуває у судовій процедурі оскарження рішення про примусове видворення, що, у сукупності з вище переліченими обставинами, на переконання суду, може вважатись свавільним з точки зору позбавлення права/свободи пересування та проживання.
Враховуючи вищевказане та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено необхідності застосування до відповідача затримання строком на 6 місяців з метою забезпечення примусового видворення за межі території України, а тому адміністративний позов Управління Державної міграційної служби України у Волинській області до громадянина рф ОСОБА_1 до задоволення не підлягає.
Керуючись статтями 9, 72-77, 241, 244, 246, 268-272, 288, 289 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Управління Державної міграційної служби України у Волинській області до громадянина рф ОСОБА_1 про затримання особи з метою забезпечення примусового видворення за межі території України відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.
Позивач: Управління Державної міграційної служби України у Волинській області, адреса: м. Луцьк, вул. Градний Узвіз, 4, код ЄДРПОУ 37821586.
Відповідач: ОСОБА_2 ,    ІНФОРМАЦІЯ_2 ; місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складено 29 липня 2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області І.Б. Плахтій