ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
(додаткова)
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" липня 2026 р. Справа№ 910/14720/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Яценко О.В.
суддів: Спаських Н.М. 
Горбасенка П.В. 

розглянувши у порядку письмового провадження (без виклику сторін)
заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокор плюс» про стягнення витрат за надану професійну правничу допомогу
за результатами розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України»
на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2026 (повний текст складено 11.05.2026)
та
на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2026 (повний текст складено 12.05.2026)
у справі № 910/14720/25 (суддя Ковтун С.А.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокор плюс»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України»
про стягнення 4 293 092,31 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача безпідставно отриманих за банківською гарантією №1148/2024/ПОД-МСБ-Г від 05.09.2024 коштів в сумі 4 293 092,31 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.03.2026 у справі № 910/14720/25 позовні вимоги задоволено повністю.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Єврокор плюс» подало заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл 105 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу (70 000,00 грн. вартість послуг та 35 000,00 грн. додатковий гонорар (премія).
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 12.05.2026 у справі № 910/14720/25 задоволено частково заяву позивача, стягнуто з відповідача на користь позивача 70 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Не погоджуючись із вказаними рішеннями, Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить:
- прийняти дану апеляційну скаргу та відкрити апеляційне провадження у справі;
- апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» задовольнити;
- скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2026 у справі № 910/14720/25 у повному обсязі;
- ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокор плюс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» про стягнення з ТОВ «Оператор ГТС України» на користь ТОВ «Єврокор плюс» коштів у розмірі 4 293 092,31 грн.;
- скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2026 у справі № 910/14720/25 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокор плюс» 70 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу;
- ухвалити нове судове рішення, яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокор плюс» про ухвалення додаткового рішення залишити без задоволення;
- судові витрати покласти на позивача у повному обсязі.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2026 (колегія суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) – Яценко О.В., судді: Спаських Н.М., Горбасенко П.В.) апеляційну Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2026 та додаткове рішенням Господарського суду міста Києва від 12.05.2026 у справі № 910/14720/25 залишено без задоволення; рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2026 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2026 у справі № 910/14720/25 залишено без змін.
03.07.2026 через Електронний кабінет в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокор плюс» надійшла заява про стягнення витрат за надану професійну правничу допомогу у справі № 910/14720/25, в якій заявник просить ухвалити додаткову постанову по справі № 910/14720/25, якою стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокор Плюс» витрати за надану професійну правничу допомогу адвоката в сумі 24 500,00 грн.
Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 03.07.2026 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокор плюс» про стягнення витрат за надану професійну правничу допомогу у справі № 910/14720/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Спаських Н.М., Горбасенко П.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2026 у справі № 910/14720/25:
- прийнято до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокор плюс» про стягнення витрат за надану професійну правничу допомогу у справі № 910/14720/25, розгляд якої ухвалено здійснювати без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання);
- встановлено іншим учасникам справи строк для подання пояснень щодо заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокор плюс» про стягнення витрат за надану професійну правничу допомогу у справі № 910/14720/25 впродовж 7 днів з дня отримання копії цієї ухвали.
13.07.2026 від відповідача надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в яких заявник просить суд: 
- відмовити в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокор плюс» про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 24 500,00 грн.;
- у разі задоволення заяви – зменшити на 99% суму заявлених вимог.
14.07.2026 від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких останній зазначив, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованим, справедливим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціну позову.

Дослідивши матеріали заяви про ухвалення додаткового рішення, матеріали справи, колегія суддів дійшла до висновку про те, що Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокор плюс» про стягнення витрат за надану професійну правничу допомогу у справі № 910/14720/25 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Згідно із ст. 221 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України):
- якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 1);
- у випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 2);
- у випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу (ч. 3).
Відповідно до ч. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Частина 1 ст. 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. (п. 1 та п. 4 ч. 3 ст. 123 ГПК України).
Згідно з приписами ч. 2 ст. 16 ГПК України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Частина 1 ст. 124 ГПК України встановлює, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Водночас за приписами ч. 2 ст. 124 ГПК України, у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
При цьому ч. 8 ст. 129 ГПК України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Отже, за приписами ГПК України попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат сторона має подати до суду разом з першою заявою по суті спору, якою відповідно до приписів ГПК України в суді апеляційної та касаційної інстанції є апеляційна та касаційна скарга, а також відзиви на апеляційну та касаційну скаргу, а докази понесення таких витрат - до винесення постанови або протягом п`яти днів після ухвалення постанови, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву
З матеріалів справи слідує, що:
- у відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи в апеляційній інстанції складає 35 000,00 грн., докази про розмір судових витрат, які позивач сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, будуть подані ним протягом п`яти днів після ухвалення постанови Північним апеляційним господарським судом (том 2, а.с. 148);
- в судовому засіданні 30.06.2026 до закінчення судових дебатів представник позивача зробив заяву про те, що ним буде подано заяву про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат (том 2, а.с. 164 зворот);
- заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокор плюс» про стягнення витрат за надану професійну правничу допомогу у справі № 910/14720/25, до якої додані докази понесення витрат, надійшла до суду 03.07.2026, тобто, у п`ятиденний строк після прийняття судом апеляційної інстанції постанови.
Отже, матеріалами справи підтверджується дотримання позивачем, як строків подання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, так і строків подання доказів понесення таких витрат.
Частини 1 та 2 ст. 126 ГПК України встановлює, що:
- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави;
- за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).
На підтвердження факту понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу ним до матеріалів справи долучені належним чином засвідчені копії:
- Договору про надання правової допомоги № 2025/11/25-1 від 25.11.2025 (том 2, а.с. 101-102, 186-187);
- ордеру серії ВА № 1095988 від 09.06.2026 (том 2, а.с. 149, 185);
- свідоцтва на право заняття адвокатської діяльністю серії КР №000437 від 22.11.2019 (том 2, а.с. 103, 150, 192);
- Акту № 2 про надання професійної правової допомоги від 01.06.2026 (том 2, а.с. 190);
- рахунку на оплату № 2026/07/01-1 від 01.07.2026 (том 2, а.с. 189);
- платіжної інструкції № 749 від 03.07.2026 (том 2, а.с. 188).
Наданими позивачем документами підтверджено наступне.
Під час розгляду справи № 910/14720/25 інтереси позивача представляв адвокат Щербина Сергій Вікторович на підставі Договору про надання правової допомоги № 2025/11/25-1 від 25.11.2025.
Колегією суддів встановлено, що Щербина Сергій Вікторович є адвокатом в розумінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та має свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КР №000437 від 22.11.2019. 
25.11.2025 між адвокатом Щербиною Сергієм Вікторовичем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Єврокор Плюс» укладено Договір про надання правової допомоги № 2025/11/25-1 (далі – Договір), умовами якого передбачено, що клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором, Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а клієнт зобов`язується оплатити надану правову допомогу та фактичні витрати, необхідні для виконання цього Договору (п. 1.1 Договору).
Правова допомога, яка надається клієнту, складається з надання правової консультації з питань діючого законодавства; підготовка адвокатських запитів, процесуальних документів, представлення інтересів клієнта в судах України (п. 1.2 Договору).
Відповідно до п. 5.1 Договору отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару.
Відповідно до п. 5.3 Договору, за надання правової допомоги відповідно до даного Договору клієнт сплачує адвокату гонорар у формі погодинної оплати з розрахунку 3 500,00 грн. за годину роботи. Оплата підлягає перерахуванню клієнтом на розрахунковий чи картковий рахунок адвоката або внесенню готівкою.
Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2026 року (п. 8.1 Договору).
01.07.2026 адвокатом Щербиною Сергієм Вікторовичем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Єврокор Плюс» складено та підписано Акт № 2 про надання професійної правової допомоги, відповідно до якого адвокат надав клієнту професійну правову допомогу на підставі укладеного між сторонами Договору, розмір основного гонорару адвоката склав:
- за складання від імені ТОВ «Єврокор Плюс» до Північного апеляційного господарського суду відзиву на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи» у справі № 910/14720/25 через особистий кабінет в ЄСІТС «Електронний суд» 09.06.2026: кількість годин: 6, сума: 21 000,00 грн.;
- за участь у судовому засіданні в режимі відеоконфереції в якості представника ТОВ «Єврокор Плюс» у справі № 910/14720/25, що проводилось Північним апеляційним господарським судом 30.06.2026: кількість годин: 1, сума: 3 500,00 грн.
Вартість наданих послуг за Актом становить 24 500,00 грн. 
Вказаний акт підписано сторонами без претензій та зауважень.
01.07.2026 адвокатом Щербиною Сергієм Вікторовичем виставлено рахунок на оплату № 2026/07/01-1 згідно з Договором про надання правової допомоги № 2025/11/25-1 від 25.11.2025 на суму 24 500,00 грн.
Відповідно до платіжної інструкції № 749 від 03.07.2026 ТОВ «Єврокор Плюс» сплачено на користь адвоката Щербини Сергія Вікторовича 24 500,00 грн. гонорар згідно з Договором про надання правової допомоги № 2025/11/25-1 від 25.11.2025 та Актом № 2 про надання професійної правової допомоги від 01.06.2026.
Отже, матеріалами справи підтверджується факт надання позивачу адвокатом Щербиною Сергієм Вікторовичем послуг на заявлену до стягнення суму.

Щодо обставин, пов`язаних з визначенням розміру витрат на правничу допомогу при розгляді справи судом першої інстанції, слід зазначити таке.
Частинам 1 та 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.
Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Частина 4 ст. 126 ГПК України встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).
Відповідно до приписів ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Так, за змістом ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 ст. 129 ГПК України.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5-6 ст. 126 ГПК України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 5-7,9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись ч. ч. 5-7,9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.
Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
13.07.2026 від відповідача надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в яких заявник просить суд: 
- відмовити в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокор плюс» про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 24 500,00 грн.;
- у разі задоволення заяви – зменшити на 99% суму заявлених вимог.
Вказані заперечення обґрунтовані тим, що:
- жодних доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу разом з відзивом позивачем не надано;
- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи;
- до суми витрат на професійну правничу допомогу представник позивача включив витрати, пов`язані з підготовкою та складання одного процесуального документу - відзиву на апеляційну скаргу та участю в одному судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке тривало не одну годину, а значно менше;
- дана справа не є складною та не потребує витрачання значного часу для підготовки процесуальних документів;
- заявлений розмір витрат не відповідає критеріям розумності та співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, а тому підлягає зменшенню судом;
- ТОВ «Оператор ГТС України» стверджує, що зазнало значних збитків в результаті повномасштабної збройної агресії рф, має скрутний фінансовий стан.
Колегія суддів зазначає про те, що саме відповідач повинен довести невідповідність заявленої позивачем до стягнення вартості послуг з юридичного супроводу в суді апеляційної інстанції вимогам чинного законодавства та обставинам справи, проте відповідачем фактично не наведено конкретних посилань на розмір відповідних ринкових цін та не мотивовано, в чому саме полягає така неспівмірність. 
Водночас, матеріалами справи підтверджується представництво адвокатом Щербиною Сергієм Вікторовичем інтересів позивача в суді апеляційної інстанції, в той час, як відповідач у запереченнях фактично просить взагалі відмовити у стягненні вартості таких послуг або зменшити їх розмір на 99 %, тобто до 245,00 грн., що явно не відповідає середньому розміру цін на ринку та, відповідно, не відповідає принципу господарського судочинства, передбаченому у п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України, а саме відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
При цьому, колегія суддів зауважує відповідачу на тому, що понесення таких витрат позивачем було наслідком саме дій відповідача щодо апеляційного оскарження рішення та додаткового рішення суду першої інстанції.
Щодо доводів відповідача про те, що жодних доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу разом з відзивом позивачем не надано, слід зазначити наступне.
Як встановлено вище, позивачем було дотримано вимоги ч. 1 ст. 124 ГПК України, враховуючи, що у відзиві на апеляційну скаргу було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на правничу допомогу у розмірі 35 000,00 грн. та повідомлено, що докази про розмір судових витрат будуть подані ним протягом п`яти днів після ухвалення постанови Північним апеляційним господарським судом.
Колегія суддів зазначає, що нормами ГПК України не передбачено обов`язку для сторони подати всі наявні у неї документи на підтвердження факту понесення витрат на правничу допомогу разом з першою заявою по суті спору, а ч. 8 ст. 129 ГПК містить вказівку на кінцевий строк подачі вказаних доказів, зокрема: «до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву». 
Колегія суддів зауважує, що Договір про надання правової допомоги № 2025/11/25-1 від 25.11.2025 передбачає погодинні тарифні ставки послуг адвоката. За такого способу оплати остаточний розмір витрат об`єктивно не може бути визначений заздалегідь, оскільки він залежить від фактично витраченого адвокатом часу. Відповідно, докази, що підтверджують остаточний розмір витрат, за своєю правовою природою можуть бути складені та підписані лише після фактичного надання послуг. 
Аналогічна правова позиція викладені в постанові Верховного Суду від 15.12.2025 у справі № 910/1840/25.
Відтак, враховуючи, що Акт № 2 про надання професійної правової допомоги від було складено 01.07.2026, а постанову Північного апеляційного господарського суду у справі № 910/14720/25 було ухвалено 30.06.2026, позивач не мав можливості подати вказаний доказ до моменту ухвалення постанови у справі.
Відтак, колегія суддів зазначає, що позивач вчасно надав докази на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу, і вони є достатніми для підтвердження факту понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
Водночас, колегія суддів вказує на наступне.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», п.п. 79 і 112).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п. п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20).
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №910/1929/19 від 09.06.2022
За практикою Верховного Суду у справах №756/2114/17 і №911/3386/17 зазначено, що оскільки правова позиція позивача в судах попередніх інстанцій не змінювалася, то не підтверджується наявність об`єктивної необхідності для адвокатів, які надавали правову допомогу відповідачу в судах попередніх інстанцій, вивчати додаткові джерела права, бо відповідач не міг бути необізнаним із позицією позивача, законодавство, яким регулюється спір у справі, документи й доводи, якими позивач обґрунтовував свої вимоги й інші обставини, отже підготовка цієї справи в суді касаційної інстанції не вимагала великого обсягу юридичної й технічної роботи.
Колегія суддів зазначає про таке:
- правова позиція позивача не змінювалась протягом розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій, представництво його інтересів здійснювалось тим самим адвокатом, адвокат, який складав відзив на апеляційну скаргу, був обізнаний з обставинами даної справи;
- при підготовці наданих позивачем у межах даної справи заяв по суті спору не потребувалось збирання значного об`єму доказів та аналізу великої кількості законодавства;
- за наслідками розгляду справи в суді першої інстанції з позивача на користь відповідача було присуджено витрати на професійну правничу допомогу.
З огляду на ступінь складності справи, наданий адвокатом обсяг послуг, затрачений ним час на надання таких послуг, колегія суддів вважає, що розмір заявлених позивачем витрат на правову (правничу) допомогу, не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), такі витрати не мають характеру необхідних і неспіврозмірні з виконаною роботою у суді апеляційної інстанції, отже, їх розмір є необґрунтованими у зазначеному вище розмірі.
Враховуючи наведене, оцінивши подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат, виходячи з вищенаведених критеріїв та обставин справи, колегія суддів, дійшла висновку, що заявлений позивачем до відшкодування розмір судових витрат на правову допомогу не відповідає критеріям обґрунтованості, розумності, співмірності та пропорційності, а також у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг є завищеним, а відтак, стягненню підлягають витрати позивача у загальній сумі 15 000,00 грн.
Таким чином, заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокор плюс» про стягнення витрат за надану професійну правничу допомогу у справі № 910/14720/25 колегією суддів задовольняється частково.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 221, 244, 252 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокор плюс» про стягнення витрат за надану професійну правничу допомогу у справі № 910/14720/25 задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (проспект Любомира Гузара, 44, м. Київ, 03065, ідентифікаційний код 42795490) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокор плюс» (вул. Героїв України, 94, кімната 212, м. Світловодськ, Кіровоградська область, 27500, ідентифікаційний код 37153992) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп.
3. В іншій частині вимог заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокор плюс» про стягнення витрат за надану професійну правничу допомогу у справі № 910/14720/25 відмовити.
4. Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва.
5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/14720/25.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 16.07.2026.

Головуючий суддя О.В. Яценко 

Судді Н.М. Спаських

П.В. Горбасенко