УХВАЛА

09 липня 2026 року 
м. Київ

cправа № 926/3486/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Багай Н. О. - головуючої, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я., 

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк"

на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 02.06.2026 у справі

за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк"

до: 1) Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, 2) ОСОБА_1 , 

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Міністерства фінансів України,

про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 251 617,89 грн,

ВСТАНОВИВ:

23.06.2026 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 02.06.2026 у справі № 926/3486/25, якою задоволено клопотання Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі № 926/3486/25 та зупинено провадження у справі № 926/3486/25 до припинення перебування ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Вказана касаційна скарга була подана 22.06.2026 через підсистему "Електронний суд".

Перевіривши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк", Верховний Суд дійшов висновку, що слід відмовити у відкритті касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою на підставі частини 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України з огляду на таке. 

Предметом касаційного оскарження є ухвала Західного апеляційного господарського суду від 02.06.2026 у справі № 926/3486/25, якою задоволено клопотання Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі № 926/3486/25 та зупинено провадження у справі № 926/3486/25 до припинення перебування ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд апеляційної інстанції зазначив, що апеляційне провадження у справі № 926/3486/25 підлягає зупиненню на підставі пункту 3 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України до припинення перебування ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Оскаржувана ухвала мотивована тим, що відповідно до наказу начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (по строковій частині) від 18.05.2026 № 111 ІНФОРМАЦІЯ_1 призвано молодшого лейтенанта ОСОБА_2 на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період та призначено на посаду слухача штатного навчального курсу центру підвищення кваліфікації.

Не погоджуючись із ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 02.06.2026 у справі № 926/3486/25, Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій зазначає, що вказана ухвала прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, оскільки з наказу від 18.05.2026 № 111 не вбачається, що ОСОБА_2 перебуває саме на військовій службі. На думку скаржника, ОСОБА_2 є лише слухачем навчального курсу центру підвищення кваліфікації, а на військовій службі у військовій частині чи будь-якому іншому військовому формування не перебуває. 

Колегія суддів зазначає, що статтею 227 Господарського процесуального кодексу України передбачено випадки, коли суд зобов`язаний зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Наведена норма є імперативною та покладає на суд саме обов`язок, а не право зупиняти провадження у справі, якщо сторона перебуває у складі Збройних Сил України або інших, утворених відповідно до закону, військових формувань, що переведені на воєнний стан. 

Конструкція вказаної правової норми процесуального закону не передбачає подвійного тлумачення, її правильне застосування є очевидним і не викликає розумних сумнівів, а тому доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного господарського суду щодо застосування положень пункту 3 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.11.2025 у справі № 754/947/22 виклала висновок про те, що під час застосування правил пункту 2 частини 1 статті 251 Цивільного процесуального кодексу України та аналогічних процесуальних норм права, визначених у пункті 3 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України та в пункті 5 частини 1 статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України, судам потрібно виходити з такого:

1) з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування потрібно вважати такими, що "переведені на воєнний стан";

2) упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації належними для застосування судом згаданих вище норм процесуального права є докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про те, що військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору) перебуває на військовій службі;

3) якщо військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору), права якого захищають положення пункту 2 частини першої статті 251 Цивільного процесуального кодексу України, висловлює власну волю проти зупинення провадження у справі та прагнення продовжувати розгляд справи (особисто або через представника), суд має врахувати його волевиявлення та продовжити здійснювати судочинство у відповідному провадженні.

Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для застосування останнім норм пункту 3 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України, оскільки згідно з наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (по строковій частині) від 18.05.2026 № 111 ОСОБА_2 призвано на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, а тому суд апеляційної інстанції, ураховуючи подане Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 клопотання про зупинення провадження у справі № 926/3486/25, був зобов`язаний зупинити провадження в цій справі. Доводи скаржника, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків апеляційного господарського суду та не викликають сумнівів щодо правильності застосування норм процесуального права під час ухвалення оскаржуваного судового рішення.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 (Levages Prestations Services v. France (заява № 21920/93, пункт 48)) вказано, що, зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

У контексті викладеного Суд вважає за необхідне зазначити, що Рекомендацією № (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Відповідно до частини 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Ураховуючи наведене, керуючись частиною 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 02.06.2026 у справі № 926/3486/25.

Керуючись статтею 234, 235, частиною 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 02.06.2026 у справі № 926/3486/25.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуюча Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак