РІШЕННЯ
Іменем України

15 вересня 2026 року 
м. Київ
справа № 990/141/26
адміністративне провадження № П/990/141/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючої судді Коваленко Н.В.,
суддів: Стародуба О.П., Бевзенка В.М., Кравчука В.М., Чиркіна С.М., 
розглянувши у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Стислий виклад з`ясованих судом обставин справи
1. ОСОБА_1 (далі - також ОСОБА_1 , позивачка), народжена ІНФОРМАЦІЯ_1 . Є громадянкою України. Володіння державною мовою підтверджено сертифікатом УМД № 00205151 від 18 жовтня 2023 року на рівні вільного володіння (другий ступінь).
2. Повну вищу юридичну освіту ОСОБА_1 здобула у 2005 році у Львівському національному університеті імені Івана Франка, отримала диплом спеціаліста за спеціальністю «Правознавство» та здобула кваліфікацію спеціаліста-юриста.
3. У 2013 році ОСОБА_1 захистила дисертацію за спеціальністю «Адміністративне право і процес; фінансове право; інформаційне право» у Національному університеті «Львівська Політехніка» та здобула науковий ступінь кандидата юридичних наук (дисертація на тему «Правове забезпечення виконавчого провадження у справах про адміністративні правопорушення»).
4. Стаж професійної діяльності кандидата у сфері права перевищує 20 років. Так, після здобуття вищої юридичної освіти ОСОБА_1 обіймала такі посади: з 2002 до 2005 року - старший державний виконавець у відділі державної виконавчої служби Городоцького районного управління юстиції; з 2005 до 2007 року - головний державний виконавець у Державній виконавчій службі у Городоцькому районі; з 2011 до 2012 року - провідний юрист у ЗАТ ВКК «Еталон»; з 2012 до 2014 року - начальник служби юридичного, кадрового та організаційного забезпечення у ПрАТ ВКК «Еталон»; з 2014 до 2015 року - викладач кафедри гуманітарних дисциплін у Львівському державному університеті фізичної культури; з 2015 до 2016 року - доцент кафедри гуманітарних дисциплін у Львівському державному університеті фізичної культури; з 2016 до 2017 року - в.о. доцента кафедри адміністративно-правових дисциплін факультету № 6 у Львівському державному університеті внутрішніх справ; з 2017 до 2018 року - доцент кафедри адміністративно-правових дисциплін факультету № 6 у Львівському державному університеті внутрішніх справ; з 2018 до 2020 року - доцент кафедри адміністративно-правових дисциплін юридичного факультету у Львівському державному університеті внутрішніх справ; з 2020 року і до цього часу обіймає посаду судді Червоноградського міського суду Львівської області (Червоноградський міський суд Львівської області з 30 квітня 2025 року перейменовано на Шептицький міський суд Львівської області відповідно до Закону України від 26 лютого 2025 року № 4273-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», який набрав чинності 25 квітня 2025 року).
5. Указом Президента України від 02 липня 2020 року № 265/2020 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Червоноградського міського суду Львівської області. Присягу склала 28 липня 2020 року.
6. Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - також ВККС України, Комісія, відповідач) від 04 березня 2024 року № 84/ас-24 ОСОБА_1 допущено до проходження кваліфікаційного оцінювання та участі в конкурсі на зайняття 550 вакантних посад суддів в апеляційних судах.
7. Рішеннями Комісії від 11 вересня 2024 року № 270/зп-24 (зі змінами) та від 09 грудня 2024 року № 316/ас-24 призначено кваліфікаційний іспит у межах конкурсу на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами), та визначено черговість етапів його проведення (перший етап - тестування загальних знань у сфері права та знань зі спеціалізації відповідного суду; другий етап - тестування когнітивних здібностей; третій етап - виконання практичного завдання зі спеціалізації відповідного суду).
8. Рішенням Комісії від 17 квітня 2025 року № 89/зп-25 затверджено загальні результати першого етапу «Складання кваліфікаційного іспиту» кваліфікаційного оцінювання, до другого етапу «Дослідження досьє та проведення співбесіди» у межах конкурсу на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних загальних судах допущено 706 кандидатів, зокрема ОСОБА_1 .
9. ОСОБА_1 отримала такі результати першого етапу «Складання кваліфікаційного іспиту» кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посади суддів апеляційних загальних судів у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23: 1) когнітивні здібності - 44,3 бала; 2) знання історії української державності - 40 балів; 3) знання у сфері права та зі спеціалізації суду - 126 балів; 4) практичне застосування знань у сфері права у суді відповідного рівня та спеціалізації - 130 балів. Загальний результат за критерієм професійної компетентності - 339,5 бала.
10. Згідно з рішенням Комісії від 17 квітня 2025 року № 89/зп-25 до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди» у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп- 23 (зі змінами), допущено 706 кандидатів на посади суддів апеляційних загальних судів, які успішно склали кваліфікаційний іспит, зокрема ОСОБА_1 .
11. Надалі, 06 серпня 2025 року, Комісія звернулась до кандидатів на посаду судді апеляційного загального суду з листом № 21-6808/25, у якому запропоновано надати Комісії для долучення до досьє та оцінювання під час співбесіди пояснення та докази (за наявності), які, на думку кандидата, підтверджують його відповідність критеріям особистої та соціальної компетентності. При цьому увагу кандидатів було акцентовано на пункті 5.6 розділу 5 Положення про порядок складання кваліфікаційного іспиту та методику оцінювання кандидатів, в якому визначено вагу критеріїв та показників під час кваліфікаційного оцінювання. Зокрема, особиста компетентність 50 балів (рішучість та відповідальність 25 балів, безперервний розвиток 25 балів) і соціальна компетентність 50 балів (ефективна комунікація 12,5 бала, ефективна взаємодія 12,5 бала, стійкість мотивації 12,5 бала, емоційна стійкість 12,5 бала).
12. На виконання зазначеного листа Комісії від кандидатки ОСОБА_1 до ВККС України надійшли пояснення та докази. Кандидатка надала інформацію, яка, на її думку, підтверджує відповідність показникам критерію особистої компетентності: «Рішучість та відповідальність», «Безперервний розвиток» та показникам критерію соціальної компетентності: «Ефективна комунікація», «Ефективна взаємодія», «Стійкість мотивації», «Емоційна стійкість».
13. До Комісії 25 листопада 2025 року надійшов висновок Громадської ради доброчесності (далі - також ГРД) про невідповідність кандидата на посаду судді ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, затверджений 24 листопада 2025 року (далі - також Висновок ГРД).
14. У вказаному висновку ГРД, серед іншого, зазначалось, що кандидатка у 2012 році захистила дисертацію на тему: «Правове забезпечення виконавчого провадження у справах про адміністративні правопорушення» (далі - Дисертація) та здобула науковий ступінь кандидата юридичних наук. Захист Дисертації відбувся 15 листопада 2012 року в засіданні спеціалізованої вченої ради К 35.052.19 у Національному університеті «Львівська політехніка».
15. Під час дослідження змісту Дисертації ГРД виявила факти порушення кандидатом академічної доброчесності.
16. Так, у дисертації виявлено 21 фрагмент академічного плагіату та 8 фрагментів фальсифікацій, що стосуються висновків дисертаційного дослідження та висновку наукової статті, які мають бути оригінальними та сформульованими самостійно.
17. Так, кандидатом використано запозичення з двох підручників (окремими сторінками), статті з вебсайту «Wikipedia», трьох дисертацій колег із Львівського університету внутрішніх справ, двох дисертацій російських науковців, законодавства російської федерації тощо.
18. ГРД під час перевірки встановила, що на 7 джерел у тексті Дисертації не зроблено посилання, а саме - на джерела за номерами 81, 188, 206, 230, 234, 241, 242, зазначені у переліку літератури Дисертації, що свідчить про недотримання академічної доброчесності щодо надання достовірної інформації про результати власної навчальної (наукової, творчої) діяльності, використані методики досліджень і джерела інформації, що визначено пунктом 2 статті 42 Закону України «Про освіту».
19. Виявлено такі фальсифікації як заміщення понять і викривлення змісту наукових результатів інших дослідників (зокрема, механічна підміна термінів: наприклад, заміна понять у роботах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ), що створює хибне уявлення про результати дослідження та їх застосовність. На думку ГРД, така штучна адаптація чужих результатів під власну тему Дисертації є окремим грубим порушенням.
20. Обсяг, характер і повторюваність запозичень, а також використання російських джерел без належного аналізу та без зазначення авторства може свідчити про непоодинокий, а системний, умисний та свідомий характер порушень, що створює видимість наукового дослідження.
21. У своїх поясненнях кандидат зазначила, що у 2012 році не існувало нормативної вимоги щодо відсотка «унікальності» тексту, робота проходила перевірку антиплагіатних програм у кількох установах, зокрема у Вищій атестаційній комісії Міністерства освіти і науки України, яка не виявила збігів, на що вказує ГРД.
22. На думку ГРД, наведені пояснення не спростовують фактів порушень з огляду на таке. ГРД виснувала, що кандидат порушила академічну доброчесність у грубій, системній та умисній формі при здобутті наукового ступеня кандидатки юридичних наук, що є підставою для висновку про її невідповідність критеріям доброчесності та професійної етики.
23. Підставою для складання Висновку ГРД слугували обставини й про те, що 12 листопада 2022 року кандидатка набула права користування легковим автомобілем марки «Audi Q8» 2018 року випуску, вартістю 1 300 000 грн (еквівалентно 32 418 дол. США). При цьому, ГРД установила, що дата набуття кандидатом права користування цим транспортним засобом співпадає з датою набуття ОСОБА_4 права власності на цей автомобіль.
24. За таких обставин, на думку ГРД, автомобіль перебував у користуванні кандидатки з моменту його придбання. До того ж, на переконання ГРД, задекларована вартість автомобіля є нижчою за ринкову, оскільки станом на 22 листопада 2025 року ціна подібного автомобіля становила щонайменше 41 000 дол. США.
25. Вказувала ГРД і на те, що 11 травня 2018 року сестра кандидатки набула право власності на легковий автомобіль Honda CR-V 2018 року випуску.
26. Надалі вказаний транспортний засіб був відчужений ОСОБА_4 на користь чоловіка кандидатки ОСОБА_5 шляхом укладання договору купівлі-продажу. Упродовж 2018- 2022 років кандидат декларувала право користування цим автомобілем. Також ГРД акцентує увагу на тому, що цей автомобіль ввезений на територію України у новому стані.
27. ГРД відзначала наявність обґрунтованого сумніву стосовно установлених фактів, оскільки згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи (далі - також ДРФО), доходи сестри кандидата у відповідні періоди становили переважно незначні грошові надходження та кошти від продажу рухомого і нерухомого майна, розміри яких не співвідносяться з видатками для придбання за ринковою вартістю транспортних засобів марки «Audi Q8» та «Honda CR-V».
28. ГРД висловила сумнів стосовно наявності коштів у сім`ї кандидата для придбання автомобіля марки «Honda CR-V» 2018 року випуску. Задекларована вартість цього автомобіля становить 1 200 000 грн (еквівалентно 32 500 дол. США). Відповідно до декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - також декларація), за 2021 рік грошові активи кандидата на кінець звітного періоду становили 48000 дол. США та 300 000 грн, у чоловіка кандидата - 8 000 дол. США. Згідно з відомостями декларації кандидата за 2022 рік у ОСОБА_5 відсутні заощадження на кінець звітного періоду, а заощадження ОСОБА_1 становили 38 000 дол. США. На переконання ГРД, доходи родини кандидата не співвідносяться з видатками для придбання вказаного транспортного засобу.
29. Наведені обставини, на думку ГРД, свідчать про те, що транспортні засоби набуті ОСОБА_4 не за рахунок її власних підтверджених доходів, а в інтересах кандидата чи членів її сім`ї для приховування реального обсягу майна та уникнення обов`язку щодо його декларування. Кандидат та члени її сім`ї не мали достатньо коштів для придбання транспортного засобу марки «Honda CR-V».
30. З метою формування досьє кандидата на посаду судді апеляційного загального суду і проведення співбесіди 15 жовтня 2025 року членом Комісії було направлено запит до Львівського державного університету внутрішніх справ про надання інформації щодо рейтингових показників та заохочень науково-педагогічного працівника університету ОСОБА_1 .
31. 16 жовтня 2025 року до Комісії надійшла відповідь ректора Львівського державного університету внутрішніх справ Дмитра Швеця на запит, в якій зазначено, що за результатами розрахунку індивідуального рейтингу науково-педагогічних працівників кафедри адміністративно-правових дисциплін Львівського державного університету внутрішніх справ ОСОБА_1 у 2017/2018 навчальному році займала 19 місце серед 20 членів кафедри; у 2018/2019 навчальному році - 16 місце; у 2019/2020 - 15 місце серед 17 членів кафедри. За результатами розрахунку індивідуального рейтингу науково-педагогічних працівників Львівського державного університету внутрішніх справ у 2017/2018 навчальному році ОСОБА_1 займала 222 місце з 265; у 2018/2019 навчальному році 178 місце з 246; у 2019/2020 навчальному році - 164 місце з 234. За період з 01 вересня 2014 року до 07 липня 2020 року заходи заохочення та стягнень до ОСОБА_1 не застосовувались.
32. Кандидатці 26 листопада 2025 року було надіслано висновок ГРД для надання пояснень та підтверджувальних документів (в разі наявності).
33. З метою формування досьє кандидата на посаду судді апеляційного загального суду і проведення співбесіди 26 листопада 2025 року членом Комісії було направлено запит ОСОБА_1 , у якому запропоновано надіслати на електронну пошту Комісії інформацію (за наявності) стосовно підстав безоплатного користування кандидатом упродовж 2018- 2022 років легковим автомобілем марки «HONDA CR-V» 2018 року випуску та упродовж 2022- 2024 років легковим автомобілем марки «AUDI Q8» 2018 року випуску, які належать на праві власності ОСОБА_4 ; пояснення та підтверджувальні документи (в разі наявності) для встановлення джерел походження грошових коштів у розмірі 1 300 000 грн для придбання 22 листопада 2022 року ОСОБА_4 легкового автомобіля марки «AUDI Q8» 2018 року випуску; пояснення та підтверджувальні документи (в разі наявності) стосовно доходів та видатків родини кандидата упродовж 2010-2013 років з урахуванням побутових витрат для проживання.
34. 01 грудня 2025 року до Комісії надійшла відповідь на вказаний запит. ОСОБА_1 надано можливість ознайомитись із досьє кандидата на посаду судді.
35. Співбесіду з кандидаткою у складі колегії ВККС України проведено 02 грудня 2025 року. На початку співбесіди ОСОБА_1 ознайомлено з її правами. Встановлено відсутність обставин, що перешкоджають проведенню співбесіди. Кандидату також запропоновано надавати уточнювальну інформацію у разі виявлення неточностей чи неповноти відомостей за результатами дослідження досьє.
36. Під час співбесіди Комісією обговорено: а) результати дослідження досьє; б) відповідність кандидата показникам критеріїв особистої і соціальної компетентності, а також критеріям доброчесності та професійної етики.
37. Рішенням Комісії у складі колегії від 02 грудня 2025 року № 603/ас-25 визначено, що кандидат на посаду судді апеляційного загального суду ОСОБА_1 за результатами проходження процедури кваліфікаційного оцінювання набрала 689,62 бала. Питання про підтвердження або непідтвердження здатності ОСОБА_1 здійснювати правосуддя в апеляційному загальному суді винесено на розгляд Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у пленарному складі.
38. Комісією у пленарному складі проведено співбесіду з кандидатом 23 березня 2026 року.
39. Під час проведення співбесіди позивачка надала усні пояснення про те, що Дисертація пройшла всі передбачені процедурою захисту етапи наукової експертизи. За результатами перевірки у Дисертації не виявлено плагіату. Крім того, під час її підготовки нормативні вимоги до оформлення не містили прямої вказівки на необхідність окремих посилань при використанні загальнотеоретичних методологічних схем, які вважалися загальновідомими та усталеними в юридичній науці.
40. Зауважила, що дослідження джерел однакової тематики і використання загальновідомих навчальних матеріалів не є умисним запозиченням конкретного авторського тексту. Подібність окремих синтаксичних конструкцій у наведених ГРД фрагментах, на думку кандидатки, зумовлена тим, що в адміністративно-правовій науці сформувалась усталена модель опису механізму правового регулювання, яка передбачає використання стандартних наукових формулювань щодо системи норм, форм і методів адміністративної діяльності та організаційних повноважень органів публічної влади. Збіг окремих формулювань кандидатка пояснила їх методологічною спільністю в межах однієї правової науки, а не запозиченням чужого тексту.
41. Стосовно збігів із матеріалами вебсайту «Wikipedia» кандидат заначила, що це є результатом опрацювання теорії права, загальновідомих наукових положень.
42. Кандидатка не заперечувала того, що використання робіт російських науковців на цей час є некоректним, водночас зазначала, що при підготовці дисертаційної роботи у 2010- 2012 роках користувалась друкованими примірниками. Нині неможливо безпосередньо порівняти роботу Н.Ю. Купріної та її дисертаційне дослідження з огляду на відсутність першоджерела.
43. 20 березня 2026 року кандидат надіслала додаткові письмові пояснення стосовно питань, пов`язаних із дотриманням академічної доброчесності під час підготовки та захисту Дисертації, в яких повідомила про таке.
У січні 2026 року кандидатом за допомогою Інтернет-сервісу StrikePlagiarism перевірено текст Дисертаційної роботи на наявність академічного плагіату, за результатами перевірки 11 лютого 2026 року складено відповідний звіт. Установлено, що частка подібностей, пов`язаних із використанням усталених фраз, стандартних виразів, сталих словесних конструкцій, зокрема й тих, які застосовує законодавець у чинному законодавстві України, випадкових текстових співпадінь та інших подібностей, які не можуть вважатись плагіатом, становить 2,37%.
На момент захисту Дисертації спеціалізованого законодавства, у якому б визначався вичерпний перелік зловживань, що вважаються порушенням академічної доброчесності, не було. Тоді діяв Порядок присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07 березня 2007 року № 423. Поняття «академічний плагіат» закріплено Законом України від 01 липня 2014 року № 1556-VII «Про вищу освіту».
Захист Дисертації відбувся у 2012 році, при підготовці та захисті кандидат дотримувалась вимог з урахуванням законодавства та академічних правил, чинних на момент захисту.
Кандидатом долучено Довідку про результати перевірки на академічний плагіат рукопису дисертації ОСОБА_1 на тему: Правове забезпечення виконавчого провадження у справах про адміністративні правопорушення».
44. Оцінюючи кандидата на посаду судді за показниками критеріїв доброчесності та професійної етики, Комісія у складі колегії констатувала, що в Дисертації кандидата дійсно наявні певні факти неналежного оформлення посилань на використані наукові джерела, а також окремі текстові збіги з роботами інших авторів.
45. Однак, на переконання колегії, такі обставини радше свідчили про неуважність кандидата під час підготовки дисертаційної роботи, ніж про умисел привласнення наукових досягнень інших осіб чи системний або злісний характер порушень академічної доброчесності. Матеріали досьє, на думку Комісії, також не давали підстав для висновку про свідоме формування кандидатом хибного уявлення щодо самостійності та новизни отриманих нею наукових результатів. Також колегія відзначила, що захист Дисертації відбувся у 2012 році, тобто задовго до призначення кандидата на посаду судді. На момент її підготовки та захисту кандидат не перебувала на посаді судді й не була носієм підвищених стандартів професійної етики, які застосовуються до суддівського корпусу.
46. Комісія у складі колегії виснувала, що зазначені обставини, зважаючи на свою малозначимість, були підставою для зниження балів за критеріями доброчесності та професійної етики.
47. Комісія у пленарному складі з таким висновком колегії не погодилась й відзначила, що важливим є не лише сам факт наявності збігів, а їх характер, обсяг і повторюваність, які у сукупності дозволяють оцінити їх не як поодинокі технічні похибки, а як системне єдине явище в межах наукової роботи.
48. Колегія, на думку ВККС України у пленарному складі, помилково кваліфікувала виявлені порушення, застосувавши критерій «неуважність», і залишила поза увагою зафіксовані текстові збіги з розгорнутими синтаксичними конструкціями щонайменше семи різних авторів, а також з матеріалами вебсайту «Wikipedia». На думку Комісії, Колегія не врахувала, що виявлені ГРД фрагменти відтворюють цілісні авторські конструкції, включаючи специфічну послідовність думок, вибір лексичних засобів і структуру речення, - елементи, що є результатом індивідуального авторського вибору, а не галузевого стандарту.
49. Отже, за позицією ВККС України, відображеною у спірному рішенні, «неуважність» не може бути достатнім поясненням у випадку множинних збігів, що охоплюють різні джерела та мають структурно завершений характер, оскільки такі збіги об`єктивно потребують активних дій із відтворення тексту, а не можуть виникнути випадково або виключно внаслідок технічних похибок.
50. Оцінюючи наведені обставини у їх сукупності, Комісія виходила з того, що саме сукупний ефект встановлених фактів, а не кожен із них окремо, формує обґрунтований сумнів у відповідності кандидата критеріям доброчесності та професійної етики.
51. З огляду на вказані обставини Комісія у пленарному складі констатувала наявність обґрунтованих сумнівів у відповідності кандидата ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики за показниками «чесність», «дотримання етичних норм і бездоганна поведінка у професійній діяльності та особистому житті», та оцінила викладені обставини як істотну невідповідність кандидатки зазначеним показникам.
52. Стосовно безоплатного користування кандидатом автомобілем марки «Audi Q8» 2018 року випуску, який на праві власності належить ОСОБА_4 , та джерел походження грошових коштів у сестри кандидата для його придбання Комісія встановила, що у родини сестри кандидата вистачало коштів для придбання 12 листопада 2022 року зазначеного автомобіля, вартістю 1 300 000 грн. У зв`язку з цим ВККС України у пленарному складі дійшла висновку, що Комісія у складі колегії обґрунтовано відхилила висновок ГРД в частині того, що розмір доходів не дозволяв родині сестри кандидата набути у власність вказаний автомобіль, оскільки ГРД не було враховані доходи чоловіка сестри, ОСОБА_6 .
53. Однак, ВККС України у пленарному складі підкреслила, що метою і завданням кваліфікаційного оцінювання може охоплюватись не тільки дослідження законності походження активів кандидатів на посаду судді (судді) та членів його сім`ї, але і його близьких осіб. Це питання особливо гостро постає перед Комісією, якщо існує «майновий зв`язок» між кандидатом на посаду судді (суддею) та близькою особою чи членом сім`ї. Наприклад, активи, набуті близькою особою кандидата на посаду судді (судді), надалі безоплатно передаються у власність чи користування кандидату на посаду судді (судді) або членам його сім`ї.
54. За мотивами Комісії, які містяться у спірному рішенні, критерії доброчесності та професійної етики передбачають не лише арифметичну точність заповнення декларацій, але й внутрішню логічну узгодженість задекларованих відомостей зі способом життя, який фактично демонструє кандидат. Суттєва різниця між рівнем задекларованих доходів та користуванням дороговартісним майном формує обґрунтований сумнів щодо належного рівня фінансової прозорості.
55. Не заперечуючи фінансову спроможність сестри кандидата та членів її сім`ї щодо набуття у власність транспортних засобів, якими кандидат користувалася у відповідні періоди, Комісія у пленарному складі все ж виокремила, що навіть за відсутності сумнівів у законності джерел походження коштів членів сім`ї кандидата системне користування кандидатом дороговартісним майном може створювати у розсудливого стороннього спостерігача уявлення про невідповідність способу життя кандидата очікуваним стандартам стриманості та прозорості, пов`язаним зі статусом судді.
56. Ураховуючи зазначене, Комісія дійшла висновку, що спосіб життя, який демонструє кандидат, є суттєвою обставиною, яка знижує рівень довіри до доброчесності кандидата та свідчить про відхилення від очікуваних стандартів поводження судді.
57. Оцінюючи такі обставини в їх сукупності, Комісія у пленарному складі погодилась із висновком ВККС України у складі колегії про наявність підстав для зменшення балів за показником «законність джерел походження майна, відповідність рівня життя судді (кандидата на посаду судді) або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідність способу життя судді (кандидата на посаду судді) його статусу» критеріїв професійної етики та доброчесності на 15 балів.
58. Стосовно інших обставин, зазначених в інформації ГРД, Комісія у пленарному складі виснувала, що кандидатка надала обґрунтовані пояснення на їх спростування, а Комісія у складі колегії надала їм належну та вичерпну оцінку.
59. За результатом закритого обговорення «ЗА» підтвердження здатності кандидатки на посаду судді ОСОБА_1 здійснювати правосуддя в апеляційному загальному суді проголосувало сім членів Комісії ( Віталій ГАЦЕЛЮК , Олег КОЛІУШ, Володимир ЛУГАНСЬКИЙ, Руслан МЕЛЬНИК, Андрій ПАСІЧНИК, Роман САБОДАШ , Руслан СИДОРОВИЧ), «ПРОТИ» - сім членів Комісії ( Ярослав ДУХ , Роман КИДИСЮК , Надія КОБЕЦЬКА, Ігор КУШНІР, Олексій ОМЕЛЬЯН, Сергій ЧУМАК, Галина ШЕВЧУК).
60. Враховуючи такі результати голосування та приписи частини першої статті 88 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», Комісія у пленарному складі констатувала, що кандидат не підтвердила здатності здійснювати правосуддя в апеляційному загальному суді за критерієм доброчесності та професійної етики й ухвалила рішення від 23 березня 2026 року № 97/ас-26, яким вирішила визнати ОСОБА_1 такою, що не підтвердила здатності здійснювати правосуддя в апеляційному загальному суді.
Короткий зміст позовних вимог та доводів, наведених на їх обґрунтування
61. Не погоджуючись із таким рішенням ВККС України, ОСОБА_1 у квітні 2026 року звернулась до Верховного Суду як до суду першої інстанції з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, в якому просила:
- визнати протиправним і скасувати рішення ВККС України від 23 березня 2026 року № 97/ас-26 про визнання ОСОБА_1 такою, що не підтвердила здатності здійснювати правосуддя в апеляційному загальному суді (далі - також спірне, оскаржене рішення);
- зобов`язати ВККС України поновити участь ОСОБА_1 у конкурсі на посаду судді апеляційного загального суду в межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами), та повторно розглянути питання щодо підтвердження здатності ОСОБА_1 здійснювати правосуддя в апеляційному загальному суді з урахуванням висновків суду у справі за цим позовом.
62. Позивачка вважає, що зазначене рішення Комісії є протиправним, оскільки не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення та мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків, а також безпосередньо зачіпає право позивачки на повагу до приватного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі- Конвенція), в аспекті доступу до обраної професії та можливості встановлювати і розвивати стосунки професійного характеру.
63. ОСОБА_1 звертає увагу на те, що ВККС України у пленарному складі та у складі колегії, здійснюючи дослідження досьє та проводячи співбесіду з кандидаткою, надавали оцінку одним і тим же обставинам, однак в оскарженому рішенні відсутнє будь-яке мотивування того, чому ті ж самі обставини, які вже були враховані як не істотні порушення, а лише як суттєві невідповідності у розумінні критерію доброчесності та професійної етики, й призвели лише до часткового зниження балів, слугували підставою для визнання її такою, що не підтвердила здатності здійснювати правосуддя, при тому, що жодних нових фактичних даних чи додаткових доказів в рішенні Комісії у пленарному складі - не наведено.
64. На переконання позивачки, рішення ВККС України від 23 березня 2026 року № 97/ас-26 не містить мотивів про те, які саме положення Єдиних показників для оцінки доброчесності та професійної етики судді (кандидата на посаду судді), затверджених рішенням Вищої ради правосуддя від 17 грудня 2024 року № 3659/0/15-24 (далі - Єдині показники), були застосовані для правової кваліфікації та оцінки зазначених у рішенні фактів як істотних порушень, і чому пояснення кандидата (подані як у письмовій формі, так і під час співбесіди) визнано недостатніми.
65. Окрема увага акцентується на тому, що відповідач не здійснив аналізу та оцінки усіх наданих кандидаткою усних та письмових пояснень й відповідних мотивів щодо цього у спірному рішенні не навів, не обґрунтував, чому висловлені ОСОБА_1 аргументи не можуть бути взяті до уваги як такі, що спростовують викладені у Висновку ГРД факти і пов`язані з ними сумніви у її відповідності критеріям доброчесності та професійної етики.
66. З цього приводу позивачка також зазначає, що обговорення обставин стосовно дотримання позивачкою вимог академічної доброчесності під час підготовки і захисту дисертації тривало лише 21 хвилину, що складає менше половини часу всієї співбесіди. При цьому, упродовж усього вказаного часу позивачка надавала свої пояснення, а Комісія у пленарному складі або член ГРД не задали позивачці жодного нового питання, яке б не було ретельно розглянуто на засіданні Комісії у складі колегії, не висловила сумнівів у доброчесності позивачки та не надала можливості їй спростувати такі сумніви у випадку їх наявності.
67. У позові наголошується, що в своїх поясненнях, наданих під час проведення співбесіди, кандидатка особливо звертала увагу на те, що у Висновку ГРД відсутня інформації щодо методології перевірки її дисертаційної роботи на наявність плагіату, запозичень тощо, а також відсутня інформація про ресурси чи спеціальне програмне забезпечення, яке використовувалось (якщо взагалі використовувалось) ГРД для перевірки дисертації на предмет дотримання академічної доброчесності.
68. Проте, як стверджує ОСОБА_1 , такі її пояснення та інші, наведені на заперечення викладених у Висновку ГРД обставин аргументи, а також докази, надані на їх підтвердження, на засіданні Комісії у пленарному складі не обґоворювались та не оцінювались. Зокрема, поза увагою ВККС України залишилась довідка, про результати перевірки на академічний плагіат рукопису дисертації ОСОБА_1 на тему: «Правове забезпечення виконавчого провадження у справах про адміністративні правопорушення», складену комісією Інституту права, психології та інноваційної освіти Національного університету «Львівська політехніка» (ІППО) у складі професорів, докторів юридичних наук ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 (направлена разом з додатковими поясненнями та отримана Комісією 20 березня 2026 року).
69. Так, у позові наголошено, що у пункті 114 оскаржуваного рішення лише наведена інформація про надання позивачкою вищезгаданої Довідки, проте будь-які висновки чи мотиви не взяття зазначеної довідки до уваги Комісією в оскарженому рішенні не наведено.
70. В обґрунтуванні позову акцентується увага й на тому, що член Комісії Чумак С.Ю. , який у складі колегії голосував «ЗА» прийняття рішення № 603/ас-25 від 02 грудня 2025 року (в тому числі за те, що кандидат ОСОБА_1 відповідає критерію професійної етики та доброчесності), при прийнятті рішення № 97/ас-26, яке оскаржується, голосував протилежним чином, а саме - «ПРОТИ» визнання позивачки такою, що підтвердила здатність здійснювати правосуддя у апеляційному загальному суді саме через невідповідність тому ж самому критерію. Мотивів стосовно причин зміни своєї позиції член ВККС України у спірному рішенні не навів.
71. На переконання ОСОБА_1 . Комісія у спірному рішенні не надала жодної уваги доводам позивачки про сумнівний характер джерел, використаних Громадською радою доброчесності під час формування Висновку.
72. Зокрема, позивачка зазначає, що в табличній частині Висновку ГРД містяться посилання на електронний текст дисертації ОСОБА_3 , розміщений на російському інтернет-ресурсі комерційного характеру, який фактично здійснює продаж дисертаційних робіт. На сайті містяться застереження, що розміщений для ознайомлення текст є результатом електронної обробки оригінальних текстів шляхом їх розпізнавання і може містити помилки,. При цьому, доступ до вказаного ресурсу є обмеженим з огляду на чинні безпекові та правові обмеження, пов`язані з війною росії проти України, у зв`язку з цим здійснити пряме посторінкове зіставлення текстів наразі об`єктивно неможливо.
73. Тому позивачка вважає, що будь-які докази того, що ГРД чи Комісія досліджувала безпосередньо текст дисертації ОСОБА_3 на предмет виявлення запозичень з неї в дисертації позивачки, відсутні.
74. Окрім цього, ОСОБА_1 відзначає, що під час проведення з нею співбесіди вона звертала увагу Комісії на те, що Висновок ГРД містить помилкову і нічим не підтверджену інформацію щодо нібито плагіату із роботи ОСОБА_17 «ІНФОРМАЦІЯ_2» / ОСОБА_17; пер. з нім. ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ; відп. ред. ОСОБА_34. - ІНФОРМАЦІЯ_4 за наступним посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3. 
75. Проте, за доводами позивачки, Комісія не перевірила її доводів про те, що зазначена робота вказана в переліку літератури дисертації, натомість за посиланням, наведеним Громадською радою доброчесності, міститься зовсім інша наукова публікація, а саме: ОСОБА_21 «Права людини у світлі конституційної реформи», яка не має жодного відношення ні до тематики виконавчого провадження, ні до проблематики адміністративно-правового регулювання. 
76. Також підкреслювала, що в оскаржуваному рішенні Комісії відсутня будь-яка оцінка доводів позивачки щодо необґрунтованості Висновку ГРД в частині використання в дисертації формулювань, запозичених з Вікіпедії. 
77. Стосовно зазначеного, позивачка стверджує, що пояснювала Комісії, що на час підготовки дисертації у 2010- 2012 роках Вікіпедія не визнавалася достовірним чи академічним джерелом, посилання на неї у наукових роботах не допускалися, а викладачі та наукові керівники категорично забороняли її використання через можливу недостовірність та відсутність належної наукової верифікації. 
78. З огляду на таке позивачка під час проведення з нею співбесіди доводила, що не використовувала матеріали Вікіпедії під час написання роботи. Поряд із цим, під час підготовки цього позову представником позивачки було перевірено сторінку у Вікіпедії, на яку посилається Висновок ГРД як на джерело запозичення формулювань у дисертації позивачки. Проте згідно із довідкою щодо статті, яка міститься у Вікіпедії за вказаним у Висновку ГРД посиланням в мережі Інтернет, її розміщено (оприлюднено) лише 30 травня 2013 року, а зважаючи на те, що захист дисертації ОСОБА_1 відбувся 15 листопада 2012 року, така стаття за жодних обставин не могла бути використана в роботі позивачки й, відповідно, в цьому випадку припущення про академічну недоброчесність позивачки не доведено, а навпаки, спростовується конкретними доказами.
79. Покликаючись на такі обставини, позивачка наполягає на тому, що як Висновок ГРД, так і оскаржене рішення Комісії фактично ґрунтуються на припущеннях, що не відповідає пункту 11 Єдиних показників, згідно з яким сумнів не може ґрунтуватися лише на припущеннях або суб`єктивній думці.
80. Водночас, за доводами позову, в оскарженому рішенні Комісії не наведено жодних мотивів стосовно тяжкості порушення, наявності/відсутності шкоди, істотності наслідків тощо. Комісія не перевірила доводи ГРД, наведені у Висновку, і заперечення та пояснення позивачки, які, на її думку, спростовують викладені ГРД твердження про невідповідність критеріям доброчесності та професійної етики.
81. Зокрема, ОСОБА_1 вважає, що надані нею пояснення спростовують наведені у Висновку ГРД твердження про те, що використання органами державної влади результатів дисертації (як це рекомендується в її тексті) у зв`язку з їх фальсифікованістю та запозиченістю можуть нашкодити правозастосуванню, оскільки містять викривлені наукові підходи.
82. Такі аргументи позивачка підкріплює доводами про те, що відповідно до наданих нею Комісії пояснень, практичне значення результатів проведеного нею дисертаційного дослідження було реалізовано в повному обсязі, що підтверджується прийняттям Закону України № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, яким враховано запропоновані в роботі ОСОБА_1 положення щодо вдосконалення Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), відповідні результати та їх реалізація відображені у Додатку «Ж» дисертаційного дослідження.
83. Однак, позивачка наполягає, що мотивів неврахування цих пояснень позивачки в оскаржуваному рішенні Комісії не наведено, як і взагалі не зазначено про їх наявність, хоча вони, на її думку, є послідовними, переконливими, підтверджують, що окремі виявлені порушення академічної доброчесності (незазначення окремих джерел, певні факти неналежного оформлення посилань на використані наукові джерела, а також окремі текстові збіги з роботами інших авторів) не вплинули на загальний практичний результат наукової роботи позивачки, який проявився у вдосконаленні чинного законодавства у галузі, що була предметом дослідження дисертації.
Стислий виклад доводів та вимог відзиву на позовну заяву
84. У відзиві на позовну заяву ВККС України зазначає, що закон встановлює вичерпний і остаточний перелік підстав для оскарження рішення Комісії.
85. Звертає увагу, що факти та обставини, які мали значення і стали підставою для прийняття Комісією оскаржуваного рішення, а також правові підстави та мотиви прийняття саме такого рішення докладно, у повному обсязі у ньому наведені, його зміст відповідає суті законодавчого регулювання, що свідчить про вмотивованість такого рішення.
86. Відзначає, що процедура кваліфікаційного оцінювання судді є автономною за своєю правовою природою та здійснюється незалежно від процедур встановлення фактів академічної недоброчесності, які належать до компетенції Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти (далі також - НАЗЯВО). Відсутність рішення НАЗЯВО з окресленого питання, на думку ВККС України, не обмежує повноваження Комісії надавати оцінку відповідним обставинам виключно в контексті критеріїв доброчесності та професійної етики судді, без втручання у сферу наукової атестації.
87. За наведених обставин, відповідач вважає, що доводи позивачки про невмотивованість рішення Комісії є безпідставними та спростовуються змістом самого рішення, оскільки висновки Комісії були зроблені на основі ретельного дослідження суддівського досьє та досьє кандидата на посаду судді, письмових та усних пояснень ОСОБА_1 , наданих документів та результатів співбесіди. У рішенні зазначено, які саме обставини, приклади поведінки та дії позивачки слугували підставою для відповідної оцінки за кожним із показників критеріїв кваліфікаційного оцінювання.
88. Комісія наголошує, що доводи позову на спростовання мотивів оскарженого рішення зводяться до висловлювання власної суб`єктивної оцінки ОСОБА_1 показників критеріїв професійної етики та доброчесності, що, однак, не може вважатися самостійною підставою для оскарження та скасування такого рішення.
89. На думку ВККС України спірне рішення прийняте за внутрішнім переконанням її членів з дотриманням конкурсної процедури відповідно до вимог Закону та Положення про кваліфікаційне оцінювання, а викладені у ньому висновки враховують пояснення позивачки, яка безпосередньо брала участь у співбесіді і досліджені зібраних матеріалів.
90. З наведеного, Комісія наполягає, що твердження позову про невмотивованість спірного рішення не ґрунтуються на фактичних обставинах справи, а навпаки, на думку відповідача, зміст такого рішення підтверджує його обґрунтованість і це ОСОБА_1 не спростувала.
91. Відповідач заперечує підстави позову, пов`язані з тим, що оскаржене рішення безпосередньо зачіпає право позивачки на повагу до приватного життя, гарантованого статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в аспекті доступу до обраної професії та можливості встановлювати і розвивати стосунки професійного характеру.
92. З приводу таких аргументів ВККС України наводить міркування про те, що ОСОБА_1 , обіймаючи посаду судді Шептицького міського суду Львівської області, є публічною особою, яка бере участь у конкурсі на посаду судді апеляційного загального суду, а сам конкурс на посади суддів апеляційних судів, є публічною процедурою, що становить загальний суспільний інтерес. За таких обставин Комісія в межах наданих законом повноважень зобов`язана дослідити всю інформацію відносно особи яка кандидує на зайняття посади судді апеляційного суду, у тому числі й ту, яка частково стосується її приватного життя, проте подається не із загальної цікавості, а виключно зважаючи на суспільний інтерес та в контексті публічної процедури конкурсу на посади суддів апеляційних судів.
93. Враховуючи вищевикладене, Комісія вважає, що наведення відповідних відомостей відносно кандидата ОСОБА_1 , є необхідним у демократичному суспільстві й у цьому конкретному випадку не порушує права позивачки на приватне життя при прийнятті оскарженого, у якому розглянуті всі аспекти її життя у загальному порядку.
94. Доводи позивачки про те, що Комісія у пленарному складі нібито повторно врахувала ті самі обставини, які вже були оцінені Комісією у складі колегії, відповідач вважає необґрунтованими і такими, що базуються на неправильному розумінні ОСОБА_1 правової природи повноважень колегії та пленарного складу Комісії.
95. У світлі наведених доводів, ВККС України відзначає, що рішення Комісії у складі колегії (у разі наявності висновку ГРД) не є остаточним рішенням у процедурі кваліфікаційного оцінювання кандидата на посаду судді апеляційного суду та не створює для пленарного складу Комісії обов`язку автоматично погоджуватися з оцінкою відповідних обставин, наданою колегією Комісії.
96. Тому, за позицією відповідача, пленарний склад Комісії не був обмежений попередніми висновками колегії Комісії щодо характеру, ступеня та значення встановлених обставин для оцінки відповідності позивачки критеріям доброчесності та професійної етики.
97. Акцентує увагу на тому, що сама собою відмінність між висновками Комісії у складі колегії та остаточним рішенням прийнятим Комісією у пленарному складі, не свідчить про порушення принципу юридичної визначеності, оскільки така можливість прямо випливає із законодавчо встановленої конструкції діяльності Комісії та розмежування повноважень її колегіального та пленарного складу.
98. Враховуючи те, що «ЗА» визнання ОСОБА_1 такою, що підтвердила здатність здійснювати правосуддя в апеляційному загальному суді проголосувало лише сім членів Комісії, що становить менше визначеної абзацом другим частини першої статті 88 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кількості голосів призначених членів Комісії, спірним рішенням Комісії кандидатка на посаду судді ОСОБА_1 , на думку ВККС України, була обґрунтовано визнана такою, що не підтвердила здатність здійснювати правосуддя в апеляційному загальному суді. Тобто, за доводами Комісії, прийняття саме такого рішення обумовлено тим, що для визнання позивачки такою, що підтвердила здатність здійснювати правосуддя в апеляційному суді, не вистачило визначеної законом кількості голосів.
99. У зв`язку з вищевикладеним, відповідач переконаний, що спірне рішення Комісії у спірних відносинах було ухвалене з дотриманням вимог законодавства, відповідає критеріям законності та верховенства права й прав позивачки не порушує. Комісія просить Суд у задоволенні позову відмовити повністю.
Стислий виклад доводів, наведених у відповіді позивачки на відзив
100. У відповіді на відзив позивача зазначає, що відповідач так і не надав суду доказів того, що ним були в повному обсязі перевірені і враховані під час прийняття оскарженого рішення всі пояснення кандидатки ОСОБА_1 стосовно висновку Громадської ради доброчесності (в частині дисертації позивачки).
101. Відповідач, на думку позивачки, не надав доказів того, що сумніви у відповідності кандидатки ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики є обґрунтованими й підтверджуються відповідними достатніми фактичними даними, які є переконливими для звичайної розсудливої людини.
102. Окрім цього, позивачка зазначає, що Комісія у відзиві на позовну заяву обмежується загальними твердженнями про надану їй дискрецію, але не спростовує ключових доводів, викладених позивачкою у позові.
103. Неврахування ключових доводів і обґрунтованих пояснень кандидатки, які, на її думку, спростовували б «сумніви» у відповідності її критеріям доброчесності та професійної етики, свідчить про порушення Комісією власної методології та засобів оцінювання.
104. З огляду на визначені законодавством мету, правовий статус та засади діяльності ГРД, позивачка відзначає, що будь яка інформація, повідомлена Громадською радою Комісії, не має для Комісії визначальне значення, заздалегідь установлену силу, і не знімає з ВККС України обов`язок перевірки відповідних обставин. Інше, за позицією позивачки, означало б фактично передачу повноважень Комісії безпосередньо Громадській раді. Проте, як вважає ОСОБА_1 , доказів того, що Комісія безпосередньо і об`єктивно перевірила обставини, викладені у Висновку ГРД щодо позивачки, до відзиву на позов не надано.
105. Викладені у відзиві аргументи відповідача, на переконання позивачки, не спростовують того, що Комісія не перевіряла ні тексту дисертації ОСОБА_1 , ні текстів наукових робіт, з яких, на думку ГРД, позивачка здійснювала запозичення, ні електронних посилань, наведених у висновку ГРД як місця розташування файлів/текстів наукових робіт, з яких нібито здійснювались запозичення у Дисертації кандидатки.
106. ОСОБА_1 вважає, що відповідач взагалі не спростував жодного з її ключових доводів, наведених у позові: не містить належного правового аналізу; не спростовує відсутність мотивів та обґрунтування ухваленого рішення; не доводить, що рішення ухвалене з дотриманням принципів об`єктивності, пропорційності та індивідуального підходу; лише повторює суб`єктивні висновки без належної переоцінки фактів та спростування наданих пояснень.
107. До того ж, у відповіді на відзив позивачка акцентувала увагу на порушенні, на її думку, Комісією принципів рівності і неупередженості під час проведення кваліфікаційного оцінювання в межах конкурсу, оскільки не довела застосування однакових (рівних) підходів до всіх кандидатів на посади суддів апеляційних судів, відносно яких були складено подібні за змістом висновки ГРД, в яких зазначалась інформація про начебто порушення кандидатами академічної недоброчесності. 
108. Позивачка, проаналізувавши тексти рішень Комісії, прийнятих у пленарному складі й оприлюднених на сайті ВККС України, виявила щонайменше п`ять рішень, якими Комісія визнала певних кандидатів на посади суддів такими, що підтвердили здатність здійснювати правосуддя у відповідних апеляційних судах, за наявності відносно них висновків ГРД з такими ж (подібними) порушеннями, як і відносно позивачки ОСОБА_1 , а також врахувавши схожі за змістом пояснення, надані на спростування таких висновків.
РУХ СПРАВИ
109. Ухвалою Верховного Суду від 28 квітня 2026 року відкрите провадження у цій справі й, зокрема, ухвалено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження колегією суддів у складі п`яти суддів з повідомленням (викликом) сторін.
110. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, проведеного 01 червня 2026 року, справу передано на розгляд колегії суддів Касаційного адміністративного суду у Верховному Суді у складі: головуючої судді Коваленко Н.В., суддів: Стародуба О.П., Бевзенка В.М., Кравчука В.М., Чиркіна С.М.
111. Ухвалою від 05 червня 2026 року Суд прийняв до свого провадження цю справу й ухвалив, зокрема, здійснювати її розгляд по суті спочатку за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін.
112. У проведених в цій справі судових засіданнях сторони та їх представники, зокрема, виклали свою позицію по суті спору, надалі відповідні усні пояснення та відповіді на запитання суду, задавали питання один одному тощо.
113. У зв`язку з оголошенням повітряної тривоги, а також з огляду на те, що усі учасники справи закінчили свої виступи в судовому засіданні й інших (нових) пояснень по суті спору та клопотань не мали, Суд у проведеному 08 вересня 2026 році судовому засіданні поставив на обговорення питання про перехід до подальшого розгляду справи та дослідження наявних у її матеріалах доказів у порядку письмового провадження, проти чого учасники справи не заперечили.
114. Вислухавши думку усіх учасників справи стосовно вищезазначеного питання, Суд постановив ухвалу, зазначену у протоколі судового засідання, якою ухвалив: подальший розгляд справи здійснювати в письмовому провадженні.
РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
115. Відповідно до частини третьої статті 127 та частини другої статті 128 Конституції України на посаду судді може бути призначений громадянин України, не молодший тридцяти та не старший шістдесяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж професійної діяльності у сфері права щонайменше п`ять років, є компетентним, доброчесним та володіє державною мовою. Законом можуть бути передбачені додаткові вимоги для призначення на посаду судді. Призначення на посаду судді здійснюється за конкурсом, крім випадків, визначених законом.
116. Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом (частина перша статті 125 Конституції України).
117. Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів», про що зазначено у преамбулі до цього Закону.
118. Частини перша та дев`ята статті 69 зазначеного Закону передбачають, що на посаду судді може бути призначений громадянин України, не молодший тридцяти та не старший шістдесяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж професійної діяльності у сфері права щонайменше п`ять років, є компетентним, доброчесним та володіє державною мовою відповідно до рівня, визначеного Національною комісією зі стандартів державної мови.
Кандидат на посаду судді відповідає критерію доброчесності, якщо відсутні обґрунтовані сумніви у його незалежності, чесності, неупередженості, непідкупності, сумлінності, у дотриманні ним етичних норм, у його бездоганній поведінці у професійній діяльності та особистому житті, а також щодо законності джерел походження його майна, відповідності рівня життя кандидата на посаду судді або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідності способу життя кандидата на посаду судді його попередньому статусу.
119. Згідно з частиною першою статті 79 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» конкурс на зайняття вакантної посади судді проводиться відповідно до цього Закону та положення про проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді, що затверджується Вищою кваліфікаційною комісією суддів України, з дотриманням вимог законодавства про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків.
120. За статтею 79^2 (пункт 2 частини першої) цього ж Закону Вища кваліфікаційна комісія суддів України проводить конкурс на зайняття вакантних посад суддів апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду чи суддів Верховного Суду - на основі рейтингу кандидатів за результатами кваліфікаційного оцінювання та з урахуванням особливостей, передбачених статтею 79^3 цього Закону.
121. Особливості проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді, зокрема, апеляційного суду, установлені статтею 79^3 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до частини другої якої у конкурсі на зайняття вакантної посади судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду може брати участь особа, яка відповідає вимогам до кандидата на посаду судді, за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердила здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією, а також відповідає одній із вимог, визначених частиною першою статті 28 (для апеляційного суду), частиною першою чи другою статті 33 (для вищого спеціалізованого суду) цього Закону.
122. Частина четверта вищевказаної статті встановлює, що Вища кваліфікаційна комісія суддів України:
1) на підставі поданих документів встановлює відповідність особи вимогам до кандидата на посаду судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду або судді Верховного Суду та формує його досьє. Відповідність особи критеріям компетентності, доброчесності та професійної етики встановлюється Комісією під час проведення її кваліфікаційного оцінювання як кандидата на посаду судді;
2) проводить кваліфікаційне оцінювання кандидата на посаду судді апеляційного, вищого спеціалізованого суду або судді Верховного Суду;
3) проводить спеціальну перевірку стосовно кандидатів на посаду судді, допущених до етапу дослідження досьє та проведення співбесіди кваліфікаційного оцінювання, відповідно до статті 75 цього Закону. Результати спеціальної перевірки враховуються при ухваленні рішення Комісії за результатами кваліфікаційного оцінювання;
4) за результатами кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посаду судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду або судді Верховного Суду ухвалює рішення про підтвердження або непідтвердження здатності таких кандидатів здійснювати правосуддя у відповідному суді, визначає рейтинг для участі у конкурсі кандидатів, які підтвердили здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, визначає переможця конкурсу на зайняття вакантної посади судді у відповідному суді та ухвалює рішення про рекомендацію або про відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді.
123. Порядок проведення кваліфікаційного оцінювання судді унормований главою 1 розділу V (статті 83-88) Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 
124. За приписами частин першої, другої, п`ятої та шостої статті 83 вказаного Закону кваліфікаційне оцінювання проводиться Вищою кваліфікаційною комісією суддів України з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями.
Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність.
Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються Вищою кваліфікаційною комісією суддів України.
Вища рада правосуддя затверджує Єдині показники для оцінки доброчесності та професійної етики судді (кандидата на посаду судді) після консультацій з Вищою кваліфікаційною комісією суддів України, Радою суддів України та Громадською радою доброчесності.
125. За нормами абзаців першого - третього частини першої, абзацу першого частини другої, частини дев`ятої статті 85 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складання кваліфікаційного іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди.
Кваліфікаційний іспит для цілей кваліфікаційного оцінювання є основним засобом встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критерію професійної компетентності та проводиться в порядку, передбаченому статтею 74 цього Закону, з урахуванням особливостей, встановлених цією главою.
Співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження досьє.
126. Громадська рада доброчесності надає, за наявності відповідних підстав, Вищій кваліфікаційній комісії суддів України висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, який додається до досьє кандидата на посаду судді або до суддівського досьє (пункт 3 частини шостої статті 87 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
127. Статтею 88 наведеного Закону також встановлено, що Вища кваліфікаційна комісія суддів України ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.
Якщо Громадська рада доброчесності у своєму висновку встановила, що суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності, Вища кваліфікаційна комісія суддів України може ухвалити вмотивоване рішення про підтвердження здатності такого судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді лише у разі, якщо таке рішення підтримане двома третинами голосів призначених членів Комісії, але не менше ніж дев`ятьма голосами.
Суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.
Рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав: 1) склад членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити; 2) рішення не підписано будь-ким із складу членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, який провів кваліфікаційне оцінювання; 3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання; 4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.
128. Порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, зокрема, кандидата на посаду судді у межах конкурсу на зайняття вакантної посади судді в апеляційному суді, а також показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення визначає Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затверджене рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 22 січня 2025 року № 20/зп-25 (далі - також Положення).
129. За змістом пункту 2.13 вказаного Положення відповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики оцінюється (встановлюється) за такими показниками: незалежність; чесність; неупередженість; сумлінність; непідкупність; дотримання етичних норм і бездоганна поведінка у професійній діяльності та особистому житті; законність джерел походження майна, відповідність рівня життя судді (кандидата на посаду судді) або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідність способу життя судді (кандидата на посаду судді) його статусу.
130. Показники, визначені пунктами 2.4, 2.8, 2.13 Положення, оцінюються за результатами дослідження інформації, яка міститься у суддівському досьє (досьє кандидата на посаду судді), та співбесіди. Для встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання за визначеними цим Положенням показниками також може бути досліджено загальновідому і загальнодоступну інформацію. 
У разі якщо інформація (відомості, дані) стосовно судді (кандидата на посаду судді) стала відома під час проведення співбесіди, така інформація (відомості, дані), якщо це можливо, невідкладно долучається членом Комісії - доповідачем до суддівського досьє (досьє кандидата на посаду судді) та досліджується для встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання (пункти 2.15 - 2.17 Положення).
131. Пункти 5.1, 5.2 Положення визначають, що відповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання встановлюється членами Комісії шляхом оцінки відповідності визначеним показникам. Оцінка відповідності судді (кандидата на посаду судді) показникам критеріїв особистої та соціальної компетентності, доброчесності та професійної етики здійснюється членами Комісії за їх внутрішнім переконанням із застосуванням засобів їх встановлення. Показники відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання досліджуються окремо один від одного та у сукупності.
132. Суддя (кандидат на посаду судді) вважається таким, що відповідає показнику відповідності критерію кваліфікаційного оцінювання, у разі набрання ним більше нуля балів за такий показник. У випадку, якщо суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає одному показнику, такий суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критерію. Суддя (кандидат на посаду судді) вважається таким, що відповідає критеріям кваліфікаційного оцінювання, у разі набрання не менше 75 відсотків від суми максимально можливих балів за кожен критерій за результатами їх оцінювання на етапі «Дослідження досьє та проведення співбесіди» (пункт 5.5. Положення).
133. За змістом пунктів 5.6, 5.8 - 5.13 вага критеріїв та показників доброчесності та професійної етики під час кваліфікаційного оцінювання - 300 балів. Комісія керується презумпцією, відповідно до якої суддя (кандидат на посаду судді) відповідає критеріям доброчесності та професійної етики. Ця презумпція є спростовною, а рівень такої відповідності підлягає з`ясуванню під час кваліфікаційного оцінювання судді (кандидата на посаду судді).
Суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям доброчесності та професійної етики у разі встановлення невідповідності або наявності обґрунтованого сумніву в його відповідності хоча б одному показнику, визначеному пунктом 2.13 цього Положення. Такий суддя (кандидат на посаду судді), припиняє участь у кваліфікаційному оцінюванні та визнається таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді.
Під час оцінювання відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання враховуються обставини, що вказують на істотність порушення правил та/або норм, зокрема: тяжкість діяння та його наслідки, суб`єктивна сторона поведінки, історичний контекст події, систематичність, давність порушення тощо.
Кількість балів за результатами оцінювання відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики може бути знижена на 15 балів за кожне виявлене порушення (одне суттєве або декілька менш суттєвих) правил та/або норм. Суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям доброчесності та професійної етики, якщо остаточна кількість набраних ним балів є меншою 225.
Істотність порушень встановлюється Комісією при закритому обговоренні і визначається шляхом голосування. Кожне зниження балів повинно бути мотивовано в рішенні Комісії.
134. У пунктах 6.19, 6.21, 6.24-6.27, 6.29, 6.41-6.47, 6.54 Положення міститься таке правове регулювання спірних правовідносин.
Дослідження досьє судді (кандидата на посаду судді) (далі - досьє) полягає у систематизації, аналізуванні, збиранні, уточненні даних досьє з метою попередньої оцінки відповідності судді (кандидата на посаду судді) показникам критеріїв кваліфікаційного оцінювання.
Співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження досьє та складається з таких етапів: Оголошення доповіді. Надання судді (кандидату на посаду судді) можливості доповнити, уточнити чи спростувати оголошену в доповіді інформацію. Послідовне обговорення з суддею (кандидатом на посаду судді) показників з метою ухвалення остаточного рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.
Під час співбесіди обов`язково обговорюються із суддею (кандидатом на посаду судді) дані щодо його відповідності критеріям професійної етики та доброчесності. Суддя (кандидат на посаду судді) до проведення співбесіди має право: Знайомитися з матеріалами досьє. Надавати документи (завірені копії документів) чи іншу інформацію, яка доповнює, спростовує чи уточнює дані, що містяться в досьє. Надавати свої пояснення, зокрема у письмовому вигляді. Письмові пояснення надаються суддею (кандидатом на посаду судді) протягом п`яти робочих днів з дня ознайомлення з матеріалами досьє, але не пізніше одного робочого дня до дати проведення співбесіди. Усні пояснення надаються суддею під час співбесіди. Суддя (кандидат на посаду судді), який проходить кваліфікаційне оцінювання, під час співбесіди має право надавати пояснення з питань, пов`язаних з проходженням кваліфікаційного іспиту, та щодо інформації і документів, що містяться в його досьє, надавати коментарі, документи та інформацію за розділами досьє.
У разі необхідності під час співбесіди може бути оголошено перерву.
За результатами кваліфікаційного оцінювання Комісія ухвалює одне із таких рішень: рішення про підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді; рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді. 
Рішення Комісії про непідтвердження здатності кандидата на посаду судді здійснювати правосуддя у відповідному суді є підставою для припинення подальшої його участі у конкурсі на зайняття вакантної посади судді. 
Рішення Комісії, ухвалене за результатами кваліфікаційного оцінювання, складається зі вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин. 
У вступній частині зазначаються: Дата, час і місце ухвалення рішення, його номер. Власне ім`я та прізвище членів Комісії, які брали участь в ухваленні рішення. Прізвище, ім`я, по батькові судді (кандидата на посаду судді), якого оцінено. Найменування суду, в якому суддя здійснює правосуддя (у разі проведення кваліфікаційного оцінювання у зв`язку з накладенням на суддю дисциплінарного стягнення). Власне ім`я та прізвище члена Громадської ради доброчесності, який бере участь у засіданні. 
В описовій частині рішення зазначаються: Підстави призначення кваліфікаційного оцінювання. Стислий опис його проведення. 
У мотивувальній частині рішення зазначаються отримані суддею (кандидатом на посаду судді) бали за результатами оцінювання відповідних критеріїв, інформація про відповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям компетентності, доброчесності та професійної етики, відомості про загальну кількість балів за результатами кваліфікаційного оцінювання, посилання на визначені Законом підстави його ухвалення або мотиви, з яких Комісія дійшла таких висновків. За наявності висновку (інформації) Громадської ради доброчесності про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності у мотивувальній частині також зазначаються мотиви прийняття або відхилення доводів, викладених у ньому.
Резолютивна частина рішення має містити висновок про те, чи підтвердив суддя (кандидат на посаду судді) здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, а також кількість балів, набраних суддею (кандидатом на посаду судді) за результатами проходження процедури кваліфікаційного оцінювання.
Розгляд Комісією інформації щодо судді (кандидата на посаду судді), висновку про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, що надані Громадською радою доброчесності, здійснюється в порядку, визначеному Регламентом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.
135. Згідно з положеннями пункту 126 Регламенту Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, затвердженого рішенням Комісії від 13 жовтня 2016 року № 81/зп-16 (зі змінами), у засіданні Комісії у пленарному складі з підстави, визначеної абзацом другим частини першої статті 88 Закону, розгляду підлягають рішення Комісії, ухвалені у складі Колегії, про оцінювання судді (кандидата на посаду судді) на відповідність критеріям, визначеним законом; висновок Громадської ради доброчесності, пояснення судді (кандидата на посаду судді), інші обставини, документи та матеріали.
136. При цьому, згідно з пунктом 2.14 Положення, для оцінки відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики Комісією враховуються Єдині показники для оцінки доброчесності та професійної етики судді (кандидата на посаду судді), затверджені Вищою радою правосуддя.
137. Єдині показники для оцінки доброчесності та професійної етики судді (кандидата на посаду судді) були затверджені рішенням Вищої ради правосуддя від 17 грудня 2024 року № 3659/0/15-24 й містять такі визначення наведених у ньому термінів:
обґрунтований сумнів - наявність відповідних та достатніх фактичних даних, які є переконливими для звичайної розсудливої людини щодо того, що суддя (кандидат на посаду судді) може не відповідати критеріям доброчесності та професійної етики;
звичайна розсудлива людина - законослухняна людина, яка, достатньою мірою інформована про факти та процеси, що відбуваються, об`єктивно сприймає інформацію та обставини зі сторони.
138. У пунктах 7-9 Єдиних показників зазначено, що оцінювання відповідності кандидата на посаду судді Показникам здійснюється з урахуванням правил професійної етики, які на нього поширюються чи поширювалися, та правил професійної етики суддів, дотримання яких обґрунтовано можна очікувати від кандидата на посаду судді з моменту допуску до участі в доборі або конкурсі на посаду судді.
Під час оцінювання відповідності судді (кандидата на посаду судді) Показникам використовуються інформаційні та довідкові системи, реєстри, бази даних та інші джерела інформації, зокрема суддівське досьє (досьє кандидата), та декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, подані відповідно до Закону України «Про запобігання корупції». Інформація, джерела походження якої установити неможливо, не має доказової сили під час оцінювання відповідності судді (кандидата на посаду судді) Показникам. Таку інформацію може перевірити суб`єкт оцінювання. Анонімні повідомлення не розглядаються.
Оцінювання відповідності Показникам судді (кандидата на посаду судді) може ґрунтуватися на інформації без часових обмежень, з урахуванням давності та подальшої поведінки судді (кандидата на посаду судді).
139. Суддя (кандидат на посаду судді) відповідає Показникам у разі відсутності невідповідності або обґрунтованого сумніву в його відповідності хоча б одному показнику. Сумнів не може ґрунтуватися лише на припущеннях або суб`єктивній думці (пункт 11 Єдиних показників).
140. У пункті 14 цих же Показників вказано, що оцінка доброчесності та професійної етики судді (кандидата на посаду судді) полягає в оцінюванні відповідності судді (кандидата на посаду судді) таким показникам: незалежність; неупередженість; дотримання етичних норм і бездоганна поведінка у професійній діяльності та особистому житті; чесність; сумлінність; непідкупність; законність джерел походження майна, відповідність рівня життя судді (кандидата на посаду судді) або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідність способу життя судді (кандидата на посаду судді) його статусу.
141. Зміст такого показника доброчесності та професійної етики судді як чесність розкрито у пункті 18 Єдиних показників й означає правдивість, принциповість, щирість судді (кандидата на посаду судді) у професійній діяльності та особистому житті.
142. У цьому ж пункті Єдиних показників визначено, що суддя (кандидат на посаду судді) відповідає показнику чесності, якщо, зокрема, але не виключно: 
завжди, а не лише під час виконання своїх посадових обов`язків, поводився відповідно до свого статусу, проявляв гідність і добропорядність, діяв згідно з вимогами законодавства, правилами професійної етики, вимогами академічної доброчесності, іншими етичними нормами щодо чесності;
надав достовірну та відому йому інформацію в деклараціях доброчесності судді (декларації доброчесності кандидата на посаду судді), деклараціях родинних зв`язків судді (декларації родинних зв`язків кандидата на посаду судді), деклараціях особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, про яку має бути обізнаний;
надав правдиві усні та / або письмові відомості під час участі в доборі, конкурсі, кваліфікаційному оцінюванні, дисциплінарному провадженні, інших юридичних процедурах, у яких такий суддя (кандидат на посаду судді) брав та / або бере участь; 
не приховував таких відомостей за наявності підстав вважати, що вони були йому відомі, крім випадків, коли законодавство дозволяє відмовлятись від надання інформації; 
докладає зусиль для того, щоб члени його сім`ї діяли відповідно до законодавства та утримувалися від поведінки, яка на думку звичайної розсудливої людини може завдати шкоди авторитету правосуддя чи знизити рівень суспільної довіри до суду.
143. Показники застосовуються до процедур оцінювання, що виникли до їх затвердження, але не були завершені, та до процедур, що розпочинаються після їх затвердження (пункт 3 Єдиних показників).
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
144. Аналіз наведених у попередньому розділі цієї постанови Верховного Суду джерел права та норм, які у них містяться, засвідчує, що доброчесність закріплена в законі як одна з обов`язкових вимог, яким має відповідати суддя (кандидат на посаду судді).
145. З метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями Вищою кваліфікаційною комісією суддів України проводиться кваліфікаційне оцінювання. При цьому, критерії кваліфікаційного оцінювання є чітко визначеними у законі та наведені за вичерпним і остаточним переліком, який розширеному тлумаченню не підлягає. Такими критеріями є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність.
146. Відповідність особи зазначеним критеріям встановлюється Комісією під час проведення її кваліфікаційного оцінювання як кандидата на посаду судді за визначеними законом показниками.
147. Верховний Суд наголошує на тому, що оспорене у цій справі рішення є результатом виконання ВККС України як суб`єктом владних повноважень публічно - владних управлінських функцій на основі законодавства у публічно - правових відносинах щодо проведення процедур суддівської кар`єри та визначення їх результатів. Тому спірне рішення відповідача, яке адресоване конкретній особі та не містить нормативних положень, належить до індивідуальних адміністративних актів, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, і які можуть бути оскаржені у порядку адміністративного судочинства.
148. Саме в разі оскарження до суду рішення (дії чи бездіяльності) ВККС України й здійснюється судовий контроль за дотриманням Комісією вимог закону при проведенні кваліфікаційного оцінювання судді (кандидата на посаду судді), на чому наголошувала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 квітня 2024 року у справі № 9901/110/19, й у цій же постанові виокремила, що судовий контроль щодо виключних повноважень Комісії надати оцінку судді на предмет його відповідності встановленим законом критеріям компетентності, професійної етики та доброчесності згідно з положеннями частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України покликаний забезпечити, щоб реалізація таких повноважень при проведенні кваліфікаційного оцінювання не була свавільною.
149. Враховуючи характер правовідносин, у яких виник спір у справі, що розглядається, колегія суддів звертає увагу й на висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 9901/355/21, за змістом яких результати оцінювання здатності кандидата обійняти посаду судді відбуваються в межах визначеної законом процедури, яка передбачає підстави для відмови внести подання, покладає на компетентний орган зазначити мотиви свого рішення і, що головне, такі дії та рішення компетентного органу перебувають під судовим контролем, у межах якого суд у змозі простежити і визначити, чи законно і принципово була проведена процедура добору (конкурсу) на посаду судді стосовно конкретного кандидата, чи обґрунтованим і мотивованим є рішення відповідного органу і чи немає умов та фактів, які б указували, що результати такого добору (конкурсу) отримані внаслідок порушення його процедури, і які завадили кандидату на посаду судді стати суддею.
150. При цьому, як наголосила Велика Палата Верховного Суду у вищезгаданій постанові, суд не повинен перебирати на себе питомі функції компетентного органу з визначення за якісно-змістовними характеристиками здатності кандидата за критеріями доброчесності та професійної етики обійняти посаду судді. Повноваження членів Комісії оцінювати певні факти як такі, що узгоджуються чи ні з поняттям доброчесності, є виключними. Ніхто інший, окрім самої Комісії, у тому числі й суд, не має повноважень оцінювати доброчесність судді (кандидата на посаду судді).
151. Суд не оминає увагою те, що процес розгляду Комісією питання про підтвердження чи не підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями, зокрема критерієм доброчесності та професійної етики, як і прийняте за результатом цього процесу рішення, мають бути зрозумілим як судді, питання щодо якого розглядалося, так і незалежному, обізнаному сторонньому спостерігачу.
152. Для цього закон зобов`язує суб`єкта кваліфікаційного оцінювання мотивувати своє рішення, а обсяг і ступінь такої мотивації залежить від конкретних обставин, які були предметом розгляду, але у будь-якому випадку має показувати, приміром, що доводи/пояснення судді взято до уваги і, що важливо, давати розуміння, чому і чим керувалася ВККС України, коли оцінювала відповідність цього судді критеріям доброчесності чи професійної етики.
153. Встановлена в ухваленому за результатом кваліфікаційного оцінювання рішенні ВККС України невідповідність судді (кандидата на посаду судді) показникам вищезгаданих критеріїв має бути доведена за найвищими стандартами доказування та існувати поза обґрунтованим сумнівом, що вимагає від Комісії наводити у своєму рішенні змістовне обґрунтування такого висновку із покликанням на конкретні факти та докази, а також оцінкою усіх вагомих та доречних аргументів особи, щодо якої проводиться оцінювання, мотивів їх прийняття або відхилення.
154. При цьому, за наявності висновку (інформації) Громадської ради доброчесності про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності у мотивувальній частині рішення також повинні зазначатись мотиви прийняття або відхилення доводів, викладених у такому висновку (інформації) ГРД.
155. Отже, для правильного вирішення спору, який виник між сторонами цієї справи, Суду належить перевірити, чи містить оскаржене позивачкою рішення покликання на визначені законом підстави його ухвалення та мотиви, з яких Комісія дійшла вказаних у ньому висновків, чи не є вони довільними та нераціональними щодо обставин у справі, не підтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими стосовно фактів, чи містить таке рішення належну оцінку усіх усних та письмових аргументів позивачки, які викладались нею під час проведення співбесіди й стосувались предмету розгляду, а також обґрунтування прийняття або відхилення доводів, викладених у висновку ГРД про невідповідність кандидатки критеріям професійної етики та доброчесності.
156. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, Суд з`ясував, що фактичними підставами для викладеного у спірному рішенні Комісії висновку про невідповідність позивачки критеріям доброчесності та професійної етики слугували наведені у Висновку ГРД доводи про виявлення у дисертаційній роботі ОСОБА_1 ознак академічної недоброчесності, оскільки в ній використано результати наукової діяльності, викладеної у підручниках, дисертаціях колег, дисертаціях російських науковців, законодавстві російської федерації, наявні факти неналежного оформлення посилань на використані наукові джерела, а також окремі текстові збіги з роботами інших авторів.
157. Надавши оцінку зазначеним висновкам ГРД та поясненням позивачки щодо вказаних обставин, ВККС України у складі колегії констатувала, що в дисертаційній роботі кандидатки наявні факти неналежного оформлення посилань на використані наукові джерела, а також окремі текстові збіги з роботами інших авторів, що не відповідає вимогам до особи, яка претендує на здійснення правосуддя.
158. Комісія у складі колегії, оцінивши викладені у Висновку ГРД обставини у сукупності й врахувавши характер установлених порушень та пояснення кандидатки, не знайшла достатніх підстав для висновку про системний або злісний характер порушень академічної доброчесності, а також про свідоме формування кандидатом хибного уявлення щодо самостійності та новизни отриманих наукових результатів.
159. За таких обставин, на переконання Комісії у складі колегії, зазначені обставини, попри свою значимість, є підставою для визнання кандидатки такою, яка не відповідає критеріям доброчесності та професійної етики, й зумовлює зниження балів, що в цьому випадку є достатнім та обґрунтованим.
160. Комісія у пленарному складі не погодилась з висновком колегії про те, що встановлені обставини є підставою виключно для зниження балів за критеріями доброчесності та професійної етики.
161. Комісія у пленарному складі вважала, що викладені у Висновку ГРД обставини стосовно виявлення у дисертаційній роботі ОСОБА_1 ознак академічної недоброчесності викликають обґрунтовані сумніви у її відповідності критеріям доброчесності та професійної етики за показниками «чесність», «дотримання етичних норм і бездоганна поведінка у професійній діяльності та особистому житті». У зв`язку з цим ВККС України в оскарженому рішенні оцінила викладені обставини як істотну невідповідність кандидата зазначеним показникам.
162. Водночас, як засвідчує зміст оспореного у цій справі рішення Комісії, остання не надала належної оцінки усім письмовим поясненням кандидатки стосовно вищевказаних обставин, які надавались до ВККС України та були отримані нею завчасно до проведення засідання, на якому вирішувалось питання про підтвердження здатності ОСОБА_1 здійснювати правосуддя в апеляційному загальному суді.
163. Пояснення, які містили заперечення викладених у Висновку ГРД доводів щодо порушення нею вимог академічної доброчесності та доводи на спростування таких обставин, з наданням відповідних доказів, позивачка виклала у листах та доданих до них документах, які зареєстровані в Комісії 01 грудня 2025 року за вх. № 32дпс-839/23 (а.с. 73-209 у томі справи № 5) та 20 березня 2026 року за вх. № 32дпс-839/23-0/3 (а.с. 215-230 у томі справи № 5).
164. Суд також дослідив надані представницею позивачки відеозаписи засідань співбесід з ОСОБА_1 , проведених 02 грудня 2025 року та 23 березня 2026 року Комісією як у складі колегії так і в пленарному складі (компакт-диски, вкладені у конверт на а.с. 65, 66 у томі справи № 1).
165. Текст спірного рішення та вищевказані докази, які Суд дослідив у встановленому законом порядку, підтверджують, що ОСОБА_1 дійсно надавала до ВККС України усні та письмові пояснення, про які вона згадує у позовній заяві, і такі пояснення були приєднані до матеріалів її суддівського досьє та перебували у розпорядженні Комісії, яка була обізнана зі змістом викладених кандидаткою доводів на спростування Висновку ГРД у вказаній частині та поданими нею доказами.
166. Зокрема, кандидатка під час проведення з нею співбесіди у ВККС України надавала такі письмові пояснення:
1. У Висновку ГРД відсутня інформації щодо методології перевірки її дисертаційної роботи на наявність плагіату, запозичень тощо, а також відсутня інформація про ресурси чи спеціальне програмне забезпечення, яке використовувалось (якщо взагалі використовувалось) ГРД для перевірки дисертації на предмет дотримання академічної доброчесності. 
2. Позивачка повідомила Комісію, що нею в січні 2026 року добровільно перевірено текст дисертації «Правове забезпечення виконавчого провадження у справах про адміністративні правопорушення» на академічний плагіат. Текст роботи було перевірено за допомогою Інтернет-сервісу StrikePlagiarism, результати якого зафіксовано у відповідному звіті. Встановлено, що частка подібностей, пов`язаних з використанням усталених фраз, стандартних виразів, сталих словесних конструкцій, зокрема й тих, які застосовує законодавець у чинному законодавстві України, випадкових текстових співпадінь та інших подібностей, які не можуть вважатись плагіатом, становить 2,37%. 
Також за результатами аналізу виявлено 5,54% текстових співпадінь поданого тексту дисертації з джерелами, опублікованими до 2012 року, зазначеними у даному звіті, характер співпадінь може носити випадковий характер або відповідати принципу «загального надбання», зокрема, стосуватись загальноприйнятих наукових ідей, концепцій, притаманних галузі права, усталених трактувань юридичних понять, наукової методології, що не можуть вважатись науковим досягненням лише одного автора, цитувань нормативно-правових актів з посиланням на них. 
Тобто за результатами перевірки встановлено мінімальний рівень текстових співпадінь (2,37% та 5,54%), які мають характер усталених формулювань, нормативних цитувань і загальнодоктринальних положень та не свідчать про наявність академічного плагіату. 
3. ОСОБА_1 повідомила Комісію про наявність Довідки про результати перевірки на академічний плагіат рукопису дисертації ОСОБА_1 на тему: «Правове забезпечення виконавчого провадження у справах про адміністративні правопорушення», складену комісією Інституту права, психології та інноваційної освіти Національного університету «Львівська політехніка» (ІППО) у складі професорів, докторів юридичних наук ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , яка не надавалась Комісії раніше, однак була направлена разом з додатковими поясненнями та отримана Комісією 20 березня 2026 року.
4. Щодо наявних у Висновку ГРД електронних посилань на комерційні (платні) ресурси російської федерації, де нібито розміщені наукові роботи ОСОБА_3 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , з яких кандидаткою, за припущенням ГРД, було здійснено текстові запозичення, ОСОБА_24 пояснила Комісії, що за вказаними електронними посиланнями відсутні файли/тексти відповідних робіт, які можливо порівняти з текстом дисертації позивачки, а лише розміщено інформацію про можливість придбання файлів/ текстів цих робіт за ціною 700 рублів кожна.
У зазначеній частині аргументів кандидатка також зазначала, що за наявних у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні обмежень, посилання, наведені у висновку ГРД, які ведуть на комерційні (платні) російські сайти та інформаційні ресурси не могли використовуватись ні Громадською радою доброчесності, ні Комісією для перевірки наявності або відсутності запозичень в тексті дисертації ОСОБА_1 .
З вказаних підстав позивачка доводила перед Комісією те, що використання подібних ресурсів є сумнівним з точки зору їх достовірності, а в сучасних умовах збройної агресії росії проти України також є обмеженим з огляду на чинні безпекові та правові обмеження. У зв`язку з цим позивачка наполягала на об`єктивній неможливості здійснити пряме посторінкове зіставлення текстів, про які мовиться у Висновку ГРД, з її дисертаційною роботою.
Покликаючись на такі аргументи, позивачка стверджувала, про відсутність будь-яких доказів того, що ГРД чи Комісія досліджувала безпосередньо текст дисертації ОСОБА_3 на предмет виявлення запозичень з неї у дисертації позивачки.
5. Позивачка звертала увагу Комісії й на те, що Висновок ГРД містить помилкову і нічим не підтверджену інформацію щодо нібито плагіату із роботи ОСОБА_17 «ІНФОРМАЦІЯ_2» / ОСОБА_17; пер. з нім. ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ; відп. ред. ОСОБА_34. - ІНФОРМАЦІЯ_4 за наступним посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3.
ОСОБА_1 надавала Комісії докази того, що зазначена робота вказана в переліку літератури дисертації, натомість за посиланням, наведеним Громадською радою доброчесності (ІНФОРМАЦІЯ_5), міститься зовсім інша наукова публікація, а саме: ОСОБА_21 «Права людини у світлі конституційної реформи», яка не має жодного відношення ні до тематики виконавчого провадження, ні до проблематики адміністративно-правового регулювання.
Зокрема, позивачка наголошувала, що посилання, зазначене у висновку ГРД як посилання на роботу ОСОБА_17, в дійсності є посиланням на статтю українського науковця і правника ОСОБА_25 , доктора юридичних наук, доцента, директора НДІ порівняльного публічного права та міжнародного права Ужгородського національного університету, яка має назву «Права людини у світлі конституційної реформи» і жодним чином не стосується ні дисертації ОСОБА_1 , ні наукової роботи ОСОБА_17. 
До того ж, як наголошувала позивачка під час проведення з нею співбесіди у ВККС України, у тому числі в пленарному складі, стаття ОСОБА_25 оприлюднена значно пізніше, ніж відбувся захист дисертації ОСОБА_1 (після 2015 року).
Ще одним доводом, який ОСОБА_1 надавала Комісії, є те, що наведення цитати ОСОБА_26 в науковій роботі позивачки за жодних умов не є плагіатом, оскільки зазначена робота ОСОБА_26 прямо вказана як в тексті її дисертації, так і в списку використаних джерел. При цьому, за доводами кандидатки, відповідна цитата є ілюстрацією доктринального аналізу, а не висновком наукової роботи позивачки.
6. У наданих до Комісії поясненнях в частині Висновку ГРД про використання в дисертації формулювань, запозичених з Вікіпедії, позивачка пояснювала Комісії, що на час підготовки дисертації у 2010- 2012 роках Вікіпедія не визнавалася достовірним чи академічним джерелом, посилання на неї у наукових роботах не допускалися, а викладачі та наукові керівники категорично забороняли її використання через можливу недостовірність та відсутність належної наукової верифікації. 
Відповідно, позивачка пояснила, що не використовувала матеріали Вікіпедії під час написання роботи, а також підкреслила, що сторінка у Вікіпедії, яка знаходиться за використаним у Висновку ГРД посиланням як на джерело запозичення формулювань у дисертації позивачки (https://uk.wikipedia.org/wiki/%D0%9F%D1%80%D0%B8%D0%BD%D1%86%D0%B8%D0%BF%D0%B8_%D0%BF%D1%80%D0%B0%D0%B2%D0%B0), дійсно міститься стаття «Принципи права». Проте, у довідці щодо цієї статті у Вікіпедії зазначено, що її розміщено (оприлюднено) лише 30 травня 2013 року. Зважаючи на те, що захист дисертації ОСОБА_1 відбувся 15 листопада 2012 року, вона стверджувала, що за жодних обставин не могла в своїй роботі використовувати цю статтю і, відповідно, вважала, що в цьому випадку припущення про академічну недоброчесність позивачки не доведено, а навпаки, спростовується.
7. Заперечуючи Висновок ГРД про те, що «використання органами державної влади результатів дисертації (як це рекомендується в її тексті) у зв`язку з їх фальсифікованістю та запозиченістю можуть нашкодити правозастосуванню, оскільки містять викривлені наукові підходи», кандидатка під час співбесіди у своїх письмових і усних поясненнях, поданих до Комісії, зазначала, що практичне значення результатів проведеного нею дисертаційного дослідження було реалізовано в повному обсязі, що підтверджується прийняттям Закону України № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, яким враховано запропоновані в роботі ОСОБА_1 положення щодо вдосконалення Кодексу України про адміністративні правопорушення, а відповідні результати та їх реалізація відображені у Додатку Ж дисертаційного дослідження.
8. У своїх письмових поясненнях від 18 березня 2026 року (отримані Комісією 20 березня 2026 року) кандидатка зауважувала, що ГРД допустила помилки (виклала у своєму висновку інформацію, що не відповідає дійсності) стосовно відсутності згадок джерел, зазначених у списку використаної літературі, в самому тексті дисертації. 
ОСОБА_1 у письмових поясненнях, які були надані Комісії, чітко зазначала сторінки і відповідні цитати з тексту її дисертації, де містяться відповідні посилання на роботи ОСОБА_28 (джерело за № 81), ОСОБА_29 (джерело № 188), ОСОБА_30 (джерело № 230), ОСОБА_31 (джерело № 234), ОСОБА_32 (джерело № 241), ОСОБА_33 (джерело № 242), Закон України «Про приватизацію державних підприємств» (джерело № 206).
9. Реагуючи на зауваження № 17, викладеного в таблиці на сторінці 14 висновку ГРД, кандидатка пояснила Комісії, що в наведених фрагментах (з дисертації ОСОБА_1 і з Ухвали Конституційного Суду РФ) загальними є лише окремі слова і словосполучення: «конституція», «захист порушених прав», «судовий акт» тощо. Зазначала, що наявність загальних слів, словосполучень, сталих лексичних конструкцій, притаманних праву і правовій науці в цілому, не може вважатись плагіатом за будь-яких обставин. ОСОБА_1 пояснювала, що цитування судових актів не може вважатись плагіатом за будь-яких обставин, оскільки судові акти не є об`єктом захисту авторського права. Кандидатка наполягала на тому, що в її дисертації вона не цитувала вказаної у Висновку ГРД ухвали Конституційного Суду РФ, а висновок ГРД про запозичення є необґрунтованим.
167. Проаналізувавши вищевикладені аргументи, які позивачка зазначала під час проведення з нею співбесіди у ВККС України, Верховний Суд вважає, що такі напряму стосувались спростування викладених у Висновку ГРД доводів на обґрунтування її невідповідності критеріям доброчесності та професійної етики, з якими Комісія фактично погодилась, й з огляду на які констатувала істотну невідповідність кандидата таким показникам вказаних критеріїв як «чесність» та «дотримання етичних норм і бездоганна поведінка у професійній діяльності та особистому житті».
168. Такі пояснення позивачки, зважаючи на їх зміст та фактичні обставини цієї справи, були доречними та вагомими, а тому мали б бути оцінені Комісією у встановленому законом порядку та враховані під час розгляду питання про відповідність ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики.
169. Проте рішення ВККС України від 23 березня 2026 року № 97/ас-26, яке оскаржується, у пунктах 111-113 містить лише стислий та узагальнений опис наданих кандидаткою пояснень, а в пункті 114 цього рішення наводиться констатація того, що ОСОБА_1 долучила до своїх пояснень Довідку про результати перевірки на академічний плагіат рукопису дисертації ОСОБА_1 на тему: «Правове забезпечення виконавчого провадження у справах про адміністративні правопорушення».
170. Надалі у тексті оскарженого рішення наводиться покликання на відповідні правові позиції Верховного Суду щодо вимог до доброчесності судді (пункти 134, 135) та викладаються узагальнені мотиви про: наявні у дисертації кандидатки текстові збіги з розгорнутими синтаксичними конструкціями щонайменше семи різних авторів, а також з матеріалами вебсайту «Wikipedia»; про виявлені ГРД фрагменти, які відтворюють цілісні авторські конструкції, включаючи специфічну послідовність думок, вибір лексичних засобів і структуру речення, - елементи, що є результатом індивідуального авторського вибору, а не галузевого стандарту; про те, що характер, обсяг і повторюваність збігів у сукупності дозволяють оцінити їх не як поодинокі технічні похибки, а як системне єдине явище в межах наукової роботи (пункти 130-131).
171. У пунктах 132, 137 рішення ВККС України від 23 березня 2026 року № 97/ас-26 міститься висновок про те, що «неуважність» не може бути достатнім поясненням у випадку множинних збігів, що охоплюють різні джерела та мають структурно завершений характер, оскільки такі збіги об`єктивно потребують активних дій із відтворення тексту, а не можуть виникнути випадково або виключно внаслідок технічних похибок.
172. Пункти 136, 137 спірного рішення містять висновки про те, що, оцінюючи наведені обставини у їх сукупності, Комісія виходить із того, що: «саме сукупний ефект встановлених фактів, а не кожен із них окремо формує обґрунтований сумнів у відповідності кандидата критеріям доброчесності та професійної етики. З огляду на вказані обставини Комісія у пленарному складі вважає, що наявні обґрунтовані сумніви у відповідності кандидата ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики за показниками «чесність», «дотримання етичних норм і бездоганна поведінка у професійній діяльності та особистому житті», та оцінює викладені обставини як істотну невідповідність кандидата зазначеним показникам.».
173. Дослідженням тексту спірного рішення Суд установив, що інших мотивів на обґрунтування висновку Комісії про невідповідність ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики оскаржене у цій справі рішення ВККС України не містить. У цьому рішенні не викладені мотиви стосовно оцінки наданих позивачкою усних і письмових пояснень, а також доданих до них доказів. Жодних обґрунтувань щодо їх прийняття або відхилення у рішенні відповідача не наведено.
174. У спірних відносинах Комісія, діючи як у складі колегії, так і в пленарному складі, врахувала викладену у постанові Верховного Суду від 03 червня 2025 року у справі № 560/8264/24 правову позицію про те, що саме Національне агентство із забезпечення якості вищої освіти (далі - також НАЗЯВО) має повноваження встановлювати факти академічного плагіату, фабрикації чи фальсифікації та ініціювати звернення до МОН України щодо скасування рішень про присудження наукових ступенів кандидата та доктора наук, якщо такі порушення були виявлені.
175. ВККС України, проводячи з позивачкою співбесіду, покликалось й на сформульований у цій же постанові Верховного Суду висновок про те, що будь-які звинувачення, зокрема у порушенні академічної доброчесності, мають бути підкріплені конкретними доказами та належно перевіреними фактами, а висновки НАЗЯВО як контролюючого органу у цій сфері - бути обґрунтованими.
176. Попри це Комісія відзначила, що процедура кваліфікаційного оцінювання судді є автономною за своєю правовою природою та здійснюється незалежно від процедур встановлення фактів академічної недоброчесності, а відсутність рішення НАЗЯВО не обмежує повноваження ВККС України надавати оцінку відповідним обставинам виключно в контексті критеріїв доброчесності та професійної етики судді, без втручання у сферу наукової атестації.
177. Згідно з фактичними обставинами цієї справи, які сторонами не заперечуються, факти академічного плагіату, фабрикації чи фальсифікації у Дисертації ОСОБА_1 НАЗЯВО у встановленому законом порядку не перевіряло, а рішення про присудження наукового ступеня кандидата юридичних наук позивачці є чинним.
178. Виходячи з таких обставин справи, Верховний Суд констатує, що у спірних правовідносинах ГРД керувалась власною оцінкою дисертаційної роботи позивачки на предмет виявлення в ній ознак академічного плагіату, яку здійснювала з метою виконання покладених на неї повноважень у процедурі кваліфікаційного оцінювання та перевірки кандидатки на предмет дотримання нею відповідних етичних стандартів, її відповідності критеріям доброчесності та професійної етики.
179. Верховний Суд не бачить у цьому порушення закону, однак відзначає, що в такому випадку критерії (стандарти) доказування випадків академічного плагіату, як і обсяг процедурних прав та гарантій особи, стосовно якої здійснюється перевірка, не повинні спрощуватись, зменшуватись або скорочуватись до такої міри, щоб вони були меншими від тих, які гарантуються законом, інакше це свідчитиме про неправомірне втручання у наукову діяльність особи та порушення її прав як суб`єкта освітнього процесу та наукової діяльності.
180. З наведеного Суд висновує, що і в процедурі кваліфікаційного оцінювання судді або кандидата на таку посаду звинувачення його в академічному плагіаті та відповідні висновки ГРД та Комісії з окресленого питання, які створюють для особи досить серйозні наслідки й за межами такого оцінювання, мають бути підкріплені конкретними доказами та належно перевіреними фактами, а особа, щодо якої під час її кваліфікаційного оцінювання у межах відповідної процедури суддівської кар`єри такі факти виявлені, повинна мати право і реальну можливість їх спростувати та надати на підтвердження своїх аргументів відповідні докази. Такому праву повинен кореспондувати обов`язок суб`єкта кваліфікаційного оцінювання надати зазначеним аргументам і доказам повну, об`єктивну та всебічну оцінку й відобразити відповідні мотиви з цього питання у виданому ним адміністративному акті. Проаналізувавши релевантні спірним правовідносинам норми права, Верховний Суд вважає, що такий обов`язок у Комісії є, оскільки закон передбачає право судді або кандидата надавати до ГРД та Комісії відповідні пояснення та докази на всіх етапах процедури кваліфікаційного оцінювання, а також зобов`язує ВККС України ухвалювати саме вмотивовані рішення.
181. Окрему увагу Верховний Суд констатує на тому, що сумнів у відповідності судді (кандидата на посаду судді) хоча б одному показнику критеріїв доброчесності та професійної етики не може ґрунтуватися лише на припущеннях або суб`єктивній думці (пункт 11 Єдиних показників), а за наявності висновку (інформації) Громадської ради доброчесності про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності у мотивувальній частині також зазначаються мотиви прийняття або відхилення доводів, викладених у ньому (пункт 6.46 розділу 6 Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення).
182. З`ясовані ж у цій справі обставини та наявні у ній докази підтверджують, що оскаржене рішення не є належно вмотивованим та не містить належного обґрунтування прийняття або відхилення доводів, викладених у висновку ГРД про невідповідність ОСОБА_1 критеріям професійної етики та доброчесності, обов`язковість наведення яких передбачена у пункті 6.46 розділу 6 Положення.
183. У зв`язку з цим Верховний Суд погоджується з доводами позивачки про невмотивованість ухваленого Комісією у спірних відносинах рішення, що дозволяє Суду констатувати наявність передбачених законом підстав для його оскарження й скасування, а також вказує на протиправність такого адміністративного акта за критеріями, наведеними у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки в цьому конкретному випадку відповідач не дотримався вимоги діяти обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
184. Вирішуючи питання про задоволення інших позовних вимог, Верховний Суд виходить з такого.
185. За змістом положень частини другої статті 5 та частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою в межах позовних вимог і наведених на їх обґрунтування підстав у обраний позивачем спосіб судового захисту, який не повинен суперечити закону і забезпечувати ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
186. Задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення ВККС України від 23 березня 2026 року № 97/ас-26 повертає учасників спірних правовідносин у такий їх стан, який існував до порушення прав позивачки, тобто відновлює кваліфікаційне оцінювання щодо неї зі стадії вирішення питання про підтвердження здатності ОСОБА_1 здійснювати правосуддя в апеляційному загальному суді у пленарному складі Комісії і поновлює участь позивачки у Конкурсі.
187. З указаних підстав Верховний Суд висновує, що для повного поновлення порушених у спірних правовідносинах прав ОСОБА_1 поданий нею позов належить задовольнити частково шляхом визнання протиправним та скасування рішення ВККС України від 23 березня 2026 року № 97/ас-26 та зобов`язання відповідача повторно розглянути у пленарному складі питання щодо підтвердження здатності ОСОБА_1 здійснювати правосуддя в апеляційному загальному суді з урахуванням викладених у цій постанові висновків Суду.
188. Задоволення позову в такий спосіб забезпечить належний та ефективний судовий захист ОСОБА_1 , який відповідатиме стану спірних у цій справі правовідносин, обсягу порушених відповідачем прав позивачки та завданню адміністративного судочинства.
РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
189. За правилами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
190. У цій справі позивачка особисто та через свого представника сплатила судовий збір за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, а також за надання доступу до запису судового засідання, загалом у розмірі 1 164,84 гривень, що відповідає ставкам такого збору, визначеним у Законі України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір».
191. Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, то понесені позивачкою судові витрати належить стягнути на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 2, 22, 139, 241-246, 250, 258, 262, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним і скасувати рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 23 березня 2026 року № 97/ас-26 про визнання ОСОБА_1 такою, що не підтвердила здатності здійснювати правосуддя в апеляційному загальному суді.
Зобов`язати Вищу кваліфікаційну комісію суддів України повторно розглянути у пленарному складі питання щодо підтвердження здатності ОСОБА_1 здійснювати правосуддя в апеляційному загальному суді в межах конкурсу, оголошеного рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами), з урахуванням викладених у цій постанові висновків Верховного Суду.
В решті позову відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (03109, м. Київ, вул. Генерала Шаповала, 9; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 37316378) сплачений у справі судовий збір у розмірі 1 164,84 гривень.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду справи.
Рішення може бути оскаржене до Великої Палати Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя Н.В. Коваленко

Судді О.П. Стародуб

В.М. Бевзенко

В.М. Кравчук

С.М. Чиркін