Справа № 456/2977/26
Провадження № 2-а/456/54/2026

РІШЕННЯ
іменем України

03 липня 2026 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Бораковського В. М. 
секретар судового засідання Яніцька М.І., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, третя особа інспектор Стрийського РУП ГУНП у Львівській області Якимів Артем Володимирович про скасування постанови про адміністративне правопорушення, –

за участі:
позивача ОСОБА_1 
представника позивача
адвоката Кравець А.О. 

встановив:

Стислий виклад позиції сторін.
В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору представник позивача покликається на те, що 15 травня 2026 року інспектором Стрийського РУП ГУНП у Львівській області лейтенантом поліції Якимів А.В. винесено стосовно позивача постанову серії ЕНА № 7199063 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. ч. 2 ст. 122 КУпАП України. У постанові зазначено, що позивачем порушено п. 16.11 ПДР, а саме:
15.05.2026 о 12.30 год. по вул. Болехівській в м. Стрий, водій керуючи
транспортним засобом по другорядній дорозі не надав перевагу в русі транспортному засобу, що рухався по головній дорозі. Однак, позивач жодної реальної перешкоди чи аварійної ситуації не створив, а інспектор перекрутивши причинно-наслідковий обставини події, упереджено виніс постанову. Відтак, зазначена постанова винесена безпідставно та з істотним порушенням прав позивача, не відповідає обставинам справи та вимогам закону, а тому підлягає скасуванню. Відповідачем винесено оскаржувану постанову із істотним порушенням прав та правових гарантій. Постанову винесено на місці вчинення правопорушення та відразу після того, як правопорушення, ніби-то, було вчинено. За таких умов позивач не мав часу та, відповідно, фізичної можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст.268 КУпАП України, зокрема, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися правовою допомогою, тощо. Таким чином, той факт, що винесення постанови безпосередньо на місці вчинення правопорушення (на дорозі), а не за місцезнаходженням відповідного органу, та без надання часу на реалізацію відповідних прав, є порушенням прав особи, яка притягається до відповідальності. Нескладання відповідачем протоколу про адміністративне правопорушення не дало позивачу можливості навіть ніяким чином висловити свою незгоду із винністю у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки ніде, окрім протоколу, позивач свою позицію зафіксувати не зміг би. Пояснення відповідачем у позивача не відбирались. У постанові пояснення позивача або незгода із винністю у вчиненні адміністративного правопорушення не відображені. Звернув увагу, що позивач не міг подати клопотання, скористатися правовою допомогою, тощо, за такої процедури. До постанови у справі про адміністративне правопорушення не долучено доказів, передбачених ст. 251 КУпАП України, а саме: протоколу у справі про адміністративне правопорушення, пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновку експерта, речових доказів, тощо. Винесення рішення з питання наявності або відсутності складу правопорушення, вини конкретної особи, тощо, може здійснюватися тільки судом. Винесення такого рішення будь-якою іншою службовою особою є привласненням функції правосуддя. 
Враховуючи вищенаведене, представник позивача просить постанову серії ЕНА № 7199063 від 15 травня 2026 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП України скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити.

01.06.2026 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він зазначив, що 15.05.2026 поліцейським ВРПП Стрийського РУП ГУНП у Львівській області старшим лейтенантом поліції Якимів Артемом Володимировичем на Іваниковича Ярослава Васильовича було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №7199063 від 15.05.2026 за ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскільки 15.05.2026 о 12:30 год. в м. Стрий по вул. Болехівській Львівської області, водій керуючи транспортним засобом Ford Focus н.з. НОМЕР_1 по другорядній дорозі не надав перевагу в русі транспортному засобу, що рухався по головній дорозі. Звернув увагу, що інпектором ВРПП Стрийського РУП ГУНП у Львівській області старшим лейтенантом поліції Якимів Артемом Володимировичем було дотримано всіх вимог закону при винесенні спірної постанови, скоєне правопорушення фіксувалось нагрудним портативним відеореєстратором та відеореєстратором службового автомобіля та спростовує твердження позивача щодо відсутності в його діях адміністративного правопорушення.
Зважаючи на вищенаведене представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити.

12.06.2026 від представника позивача надійшла відповідь на відзив у якому він зазначив, що під час здійснення повороту праворуч по вул. Болехівській в м. Стрию позивачем не було створено жодних перешкод для руху інших транспортних засобів. Автомобіль, що рухався по головній дорозі не здійснював екстреного гальмування та не змінював траєкторії руху, що вказує на відсутність складу адміністративного правопорушення. Рухаючись по другорядній дорозі позивач діяв у чіткій відповідності до вимог
правил дорожнього руху, здійснивши повну зупинку транспортного засобу належним чином оцінив дорожню обстановку та впевнившись у відсутності перешкод для інших учасників дорожнього руху, розпочав маневр попередньо переконавшись у його безпечності. Наведене свідчить про недостатність того, що дії позивача примусили іншого водія до вимушеної зупинки чи зміни швидкості. Однак, автомобіль який рухався по головній дорозі праворуч спочатку сам зупинився щоб дати позивачу дорогу, таким чином позивач проїхав не створюючи перешкод чи небезпеки іншим учасникам руху. Всупереч ст. 283 КУпАП, в постанові серії ЕНА № 7199063 від 15.05.2026 не зазначено ні марки, ні моделі, ні номерного знаку транспортного засобу, якому позивач ніби то не надав переваги в русі. Також, не зазначено де саме на вул. Болехівській у м. Стрию мало місце не надання переваги іншому транспортному засобу. Вулиця Болехівська у м. Стрий є досить довгою, має декілька перехрестків та саме вона є головною по відношенню до інших вулиць. Також, не вказано, про наявність дорожньої розмітки чи дорожніх знаків на цій вулиці. Зі змісту постанови серії ЕНА № 7199063 від 15.05.2026 вбачається, що позивачу ставлять у провину порушення ним п. 16.11 ПДР України. У п. 16.11 ПДР України зазначено наступне: «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається другорядною дорогою, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху. У п. 1.10 ПДР України дано визначення терміну «Дати дорогу» - це вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість. В оскаржуваній постанові не має жодної згадки про те, що своїми діями ОСОБА_1 примусив інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість, тобто не має жодної згадки про порушення ним п. 16.11 ПДР України. Відповідач до відзиву не надав жодних доказів скоєного адміністративного правопорушення. До поданого відзиву представник відповідача додав відеофайл. Однак, у доданому відеофайлі не міститься зображення спілкування між працівниками поліції та позивачем. Також, не додана фототаблиця, а також схема, які не дають можливості об`єктивно встановити факт руху позивача саме по даному відрізку дороги. В постанові, що оскаржується, немає жодних вказівок про місце та час розгляду справи, не зазначено жодного доказу, на підставі якого було прийняте рішення про накладення на позивача адміністративного стягнення. Поданими доказами не можливо встановити, як саме було організовано рух на ділянці дороги під час вчинення адміністративного правопорушення, а відтак і які саме норми закону було порушено особою. Транспортний засіб який рухався по головній дорозі був на достатній відстані від позивача, а відтак дозволяв йому безперешкодно здійснити маневр. З відеозапису вбачається, що водій даного транспортного засобу їхав орієнтовно з такою ж швидкістю як і автомобіль працівників поліції. Перед виконанням з`їзду з кільця, позивач завчасно ввімкнув показник повороту, почав знижувати швидкість, щоб пропустити патрульний автомобіль, не створювати йому перешкод, а згодом здійснити маневр. Проте, патрульний автомобіль почав різко гальмувати і застосував звуковий сигнал. В результаті екстреного гальмування, вже після звукового сигналу патрульного автомобіля, автомобіль Іваниковича Я.В. по інерції змістився в бік їхньої смуги руху. Також, час події на доданому відео не відповідає часу зазначеному у постанові серії ЕНА № 7199063. Інших доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови стороною відповідача не надано. Отже, має місце відсутність підстав притягнення ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав та зазначив, що в м. Стрию по вул. Болехівській він керуючи автомобілем рухався на перехресті із круговим рухом. На кільці було дві смуги руху. Він рухався у лівій полосі. Мав намір з`їхати з кільця, включив правий показник повороту і розпочав поворот. У правій смузі рухався автомобіль, який посигналив і зупинився. Він з`їхав з кільця так як цей автомобіль зупинився і пропустив його. З`їжджаючи він загальмував, пропускав автомобілі з правої смуги руху, частково перетнув лінію та частково заїхав на ліву смугу руху, однак вважає, що не порушував ПДР.
Представник позивача просить позов задовольнити з підстав наведених у ньому та зазначив, що в самій постанові не зазначено транспортного засобу, якому не надано переваги в русі. Також не зазначено, що позивач примусив інших учасників руху знизити швидкість чи напрямок руху. Звернув увагу, що у постанові не зазначено про місце та час розгляду справи, не додано фототаблицю чи схему правопорушення, а на самому відеозаписі не має звуку.
Третя особа - інспектор Стрийського РУП ГУНП у Львівській області Якимів А.В. в судовому засіданні зазначив, що позивач їхав по лівій смузі та при перестроюванні мав надати перевагу автомобілям у правій смузі. Однак, позивач створив перешкоду маючи намір з`їхати у праву смугу, частково перетнувши її та порушив ПДР, оскільки не надав перевагу в русі автомобілю, що рухався по головній дорозі. При зупинці водія йому було роз`яснено його права.
Представник відповідача - ГУНП у Львівській області у судове засідання не прибув, подав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі.

Заяви та клопотання, подані учасниками справи.
01.06.2026 від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, носій інформації із відеоматеріалами, заява про розгляд справи без участі представника відповідача.

Процесуальні дії у справі.
Ухвалою від 26.05.2026 відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

З`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, враховуючи заперечення на адміністративний позов відповідача з їх обгрунтуванням, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому суд доходить такого висновку. 

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №7199063 від 15.05.2026, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. за ч.2 ст. 122 КУпАП за те, що він 15.05.2026 о 12 год. 30 хв. в м.Стрию по вул. Болехівській, керуючи транспортним засобом по другорядній дорозі не надав переваги в русі транспортному засобу, що рухався по головній дорозі, чим порушив п.16.11 ПДР - порушення дій водія, чий транспортний засіб рухається по другорядній дорозі на перехресті нерівнозначних доріг.
Відповідно до паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Стрийським МРВ УМВС України у Львівській області 15 листопада 2001 року, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Стрию Львівської області.
Як вбачається із посвідчення, таке видане 13 жовтня 2023 року, ОСОБА_1 . Пред`явлення цього посвідчення має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – учасників бойових дій. 
В судовому засіданні досліджено відеозапис наданий відповідачем, та зафіксовано, що водій автомобіля Ford Focus н.з. НОМЕР_1 15.05.2026 о 12 год. 30 хв. в м.Стрию по вул. Болехівській, керуючи транспортним засобом по другорядній дорозі не надав переваги в русі транспортному засобу, що рухався по головній дорозі, чим порушив п.16.11 ПДР.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми Конституції України, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кодексу адміністративного судочинства та Правил дорожнього руху.
Так, частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
У свою чергу, згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. 
Відповідно до Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.04.2018 по справі №211/3520/16-3, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення. Така постанова по свій правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Відповідно до ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно п. 16.11 ПДР на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.
Положеннями частини 2 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.
Звертаючись з позовом до суду, представник позивача посилається, як на підставу для скасування постанови про адміністративне правопорушення, на відсутність події та складу в діях ОСОБА_1 правопорушення, порушення норм матеріального та процесуального права при винесенні оспорюваної постанови.
З приводу наведеного суд звертає увагу, що з дослідженого в судовому засіданні відеозапису наданого відповідачем зафіксовано, що водій автомобіля Ford Focus н.з. НОМЕР_1 , 15.05.2026 о 12 год. 30 хв. в м.Стрию по вул. Болехівській, керуючи транспортним засобом по дорозі із круговим рухом у лівій смузі кільця, маючи намір з`їхати із кільця не надав переваги в русі транспортному засобу, що рухався у правій смузі кільця, чим порушив п.16.11 ПДР.
Відповідно, постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №7199063 від 15.05.2026, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. за ч.2 ст. 122 КУпАП.
Версія представника позивача про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, а винність позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, суд вважає доведеною та підтвердженою матеріалами наявними у справі.
Суд не бере до уваги твердження представника відповідача, що наданий відеозапис не містить звуку, відповідно є неналежним доказом, оскільки дані твердження не впливають на сам факт порушення водієм ОСОБА_1 п.16.11 ПРД, які чітко зафіксовані та відображені на відеозаписі.
Окрім цього, суд не бере до уваги твердження представника відповідача про те що в постанові не вказано марки автомобіля, номерного знаку, якому позивач не надав переваги у русі, оскільки дані обставини не спростовують порушення водієм п.16.11 ПДР.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
Таким чином, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 77 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.
Аналогічна правова позиція викладена Верховим Судом у постанові від 14.03.2018 у справі № 760/2846/17.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 вказала, що визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Суд звертає увагу, що стороною позивача не надано доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує позовні вимоги, а також доказів на спростування факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Щодо твердження представника відповідача, що постанова мала бути винесена не на місці вчинення правопорушення, а за місцем знаходження відповідного органу, суд звертає увагу на наступне.
Положеннями пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Відповідно до пункту 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожньогоруху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Згідно зі статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію», встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотриманняправил дорожнього руху.
Відповідно достатті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
За таких обставин суд вважає, що інспектором Стрийського РУП ГУНП у Львівській області Якимів Артем Володимирович постанову серії ЕНА №7199063 від 15.05.2026 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 винесено обґрунтовано і на законних підставах. 
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч. 2, 3 ст. 90 КАС України).
Із наданого представником відповідача електронного доказу встановлено, що на відеозаписі зафіксовано рух транспортного засобу під керуванням позивача та порушення п.16.11 ПДР.
З огляду на вищевикладене, факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, повністю доводиться дослідженими судом доказами.
Таким чином, на переконання суду, докази, подані представником відповідача, є належними та допустимими в розумінні положень ст. 251 КУпАП, повністю узгоджуються між собою та відтворюють фактичні обставини цієї справи.
Отже, сукупність вищенаведених доказів повністю спростовують доводи представника позивача про відсутність доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, яке ставиться йому у провину.
Жодних доказів щодо неправомірності дій працівників поліції стосовно позивача чи їх оскарження суду не надано.
Працівник поліції мав законні підстави для розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення, будь-яких обставин, які б вимагали додаткової перевірки, позивач поліцейському не повідомив. 
Пояснення, викладені представником позивача у позовній заяві, суд оцінює критично, а позиція зайнята стороною позивача щодо невизнання провини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, на думку суду, пов`язана з його захистом, однак розцінюється судом як спроба уникнути адміністративної відповідальності.
Суд не погоджується з аргументами сторони позивача, вважає такі не обґрунтованими та не підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, які, в своїй сукупності, є достатніми.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, оскільки доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем та його представником в межах розгляду даної справи надано не було, а судом таких обставин не встановлено.
Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зроблено визначення, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, що кореспондується з позиціями КЦС ВС у постановах від 20.10.2020 у справі №756/536/19, від 15.10.2020 у справі № 759/14004/15-ц, від 15.10.2020 у справі №157/398/15-ц, від 13.10.2020 № 161/4641/17, 20.10.2020 у справі № 213/112/19, від 12.10.2020 у справі № 585/2958/17, від 12.101.2020 у справі №521/7401/15, від 09.10.2020 у справі №161/7515/15-ц).
Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, на підставі оцінених доказів, суд дійшов висновку, що стороною відповідача доведено факт порушення п. 16.11 ПДР, тобто вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, тому постанову серії ЕНА № 7199063 від 15.05.2026 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень слід залишити без змін, а позовну заяву без задоволення.
Керуючись ч.2 ст.122 КУпАП, ст.ст. 6, 9, 19, 73-78, 90, 243-246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ухвалив:

Відмовити повністю у задоволенні позову. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Відповідно до частини 3 ст. 243 КАС України складання повного рішення суду відкладено на п`ять днів.
Повний текст рішення виготовлено 07 липня 2026 року.

Головуючий суддя 	В. М. Бораковський