| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/40642/24 Суддя (судді) першої інстанції: Леонтович А.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Компанієць І.Д., 
суддів: Карпушової О.В., Файдюка В.В.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 червня 2026 року (головуючий суддя в 1-й інстанції - Леонтович А.М.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 10.05.2024 № 262240019837 щодо відмови зарахувати період проходження військової служби з 05.08.1980 по 08.10.1992;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період проходження військової служби з 05.08.1980 по 08.10.1992 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV, починаючи з 31.12.2022.
В обґрунтування позову зазначив, що має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», проте відповідачем безпідставно відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з не зарахуванням до страхового стажу періоду проходження військової служби з 05.08.1980 по 08.10.1992.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19 червня 2026 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити постанову, якою задовольнити вимоги адміністративного позову у повному обсязі.
Обґрунтування апеляційної скарги.
Відповідач і суд першої інстанції, фактично виходили з того, що запис у трудовій книжці є недостатнім і необхідно також подати військовий квиток. Однак, пункт 6 Порядку № 637 встановлює перелік документів для підтвердження військової служби (військові квитки, довідки військових частин та архівних установ тощо) - проте виключно у випадку, коли трудова книжка відсутня або не містить відповідного запису. За наявності в трудовій книжці належно оформленого запису про військову службу пункт 6 Порядку № 637 не підлягає застосуванню взагалі. Застосовуючи пункт 6 Порядку № 637 як підставу для відмови за умови наявності запису у трудовій книжці, суд першої інстанції порушив системне тлумачення пунктів 1- 3 та пункту 6 Порядку № 637 у їх взаємозв`язку, що є неправильним застосуванням норм матеріального права.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, а також витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 07 серпня 2026 року.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2026 року призначено розгляд справи в порядку письмового провадження, строк розгляду справи продовжено.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Фактичні обставини справи.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України та наділений адміністративною процесуальною дієздатністю, що підтверджено паспортом серії НОМЕР_1 .
20.03.2023 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві через вебпортал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.
До заяви, зокрема, було долучено трудову книжку серії НОМЕР_2 .
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 28.11.2023, що набрало законної сили 08.05.2024 у справі № 120/9681/23, зокрема, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №262240019837 від 27.03.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи періоди трудової діяльності згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 , а саме: з 21.01.1993 по 02.06.1993, з 23.01.1995 по 19.02.1995, з 20.02.1995 по 25.09.2000 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.03.2023 з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
На виконання вказаного судового рішення відповідач здійснив повторний розгляд заяви від 20.03.2023, прийняі рішення від 10.05.2024 № 262240019837, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (27 років 7 місяців 26 днів при потрібних 29 роках). 
У відповідь на адвокатський запит представника позивача від 20.03.2023 відповідач листом від 15.07.2024 № 2600-0202-8/138038 підтвердив, що до страхового стажу не зараховано період проходження військової служби з 05.08.1980 по 08.10.1992, оскільки, документи, що підтверджують періоди проходження військової служби, не надавалися. 
Вважаючи рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що оскаржуване рішення від 10.05.2024 № 262240019837 не містить посилань на незарахування до страхового стажу спірного періоду військової служби, а тому це питання взагалі не перебувало на розгляді у відповідача. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав стверджувати про порушення прав позивача. 
Оцінка суду.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Стаття 4 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.
За правилами статті 26 Закон № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017.
Починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2022 по 31.12.2022 не менше 29 років.
У разі відсутності, починаючи з 01.01.2018, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2022 по 31.12.2022 - від 19 до 29 років.
Щодо не зарахування до страхового стажу позивача період проходження військової служби.
Нормами статті 62 Закону № 1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності останньої або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 6 Порядку №637 визначено, що для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: військові квитки; довідки територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин; довідки архівних і військово-лікувальних установ.
Військова служба у складі діючої армії в період бойових дій, в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку, зараховується до стажу роботи на підставі довідок територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, які видаються в порядку, що визначається Міноборони (додаток № 2).
Згідно з п.п. "к" п. 108 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР №590 від 03.08.1972 (чинного у спірний період), до загального стажу роботи, що дає право на пенсію, зараховується будь-яка робота в якості робітника або службовця, незалежно від характеру та тривалості роботи і тривалості перерв. Зокрема, в стаж зараховується служба в складі Збройних Сил СРСР і перебування в партизанських загонах; служба у військах і органах ВЧК, ОГПУ, НКВД, НКГБ, МТБ, Комітету державної безпеки при Раді Міністрів СРСР, Міністерства охорони громадського порядку СРСР, міністерств охорони громадського порядку союзних республік, Міністерства внутрішніх справ СРСР, міністерств внутрішніх справ союзних республік; служба в органах міліції, перебування військовослужбовця в полоні зараховується до стажу роботи в установленому порядку.
Наведене повністю узгоджується з абз. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Також, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Матеріали справи свідчать, що до заяви про призначення пенсії від 20.03.2023 ОСОБА_1 долучив трудову книжку серії НОМЕР_2 .
Записом № 1 трудової книжки серії НОМЕР_2 підтверджується, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах СРСР з 05.08.1980 по 08.10.1992. При цьому, підставою внесення даного запису зазначено військовий квиток серії НОМЕР_3 від 05.04.1993.
Запис оформлений відповідно до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом від 29.07.1993 № 58, не містить виправлень чи підтирань, засвідчений належним чином.
За таких обставин відповідачем протиправно не зарахований вказаний період до страхового стажу позивача.
Таким чином, період військової служби з 05.08.1980 по 08.10.1992 підлягає зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 .
Зважаючи на вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 1262240019837 від 10.05.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є протиправним та підлягає скасуванню.
При цьому суд враховує, що в рішенні про відмову в призначенні пенсії від 10.05.2024 року дійсно не зазначено пенсійним органом періодів, які не зараховані до страхового стажу позивача.
Проте, з огляду на відповідь відповідача на адвокатський запит про незарахування до страхового стажу позивача періоду проходження військової служби та підстави відмови у призначенні пенсії за віком (недостатність страхового стажу), суд вважає підтвердженою обставину протиправного неврахування пенсійним органом до страхового стажу позивача спірного періоду, що порушує законні права ОСОБА_1 на пенсію за віком, а підстава відмови в задоволенні позову, визначена судом першої інстанції (відсутність посилань в спірному рішенні щодо незарахування до страхового стажу спірного періоду військової служби, тому це питання взагалі не перебувало на розгляді у відповідача), є проявом надмірного формалізму.
Щодо зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком, то суд зазначає наступне.
Згідно з Рекомендацією №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.
Згідно зі статтею 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.
Так, позивач досяг 60-річного віку, станом на момент звернення мав стаж роботи більше 30 років (27 років 7 місяців 26 днів, які враховує ГУ ПФУ в м. Києві та період з 05.08.1980 по 08.10.1992), звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком до спливу трьох місяців з дня досягнення ним пенсійного віку, тому позивач має право відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на призначення пенсії з 31.12.2022.
Зважаючи на протиправність дій та рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком, у той час як право на отримання пенсії підтверджується документально, суд дійшов висновку, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів рішень (призначати пенсію чи відмовити в її призначенні).
Тому наявні підстави для визначення Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві обов`язку зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період проходження військової служби з 05.08.1980 по 08.10.1992 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV, починаючи з 31.12.2022.
З огляду на вищевикладені обставини позовні вимоги підлягають задоволенню.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.
Здійснюючі апеляційний розгляд справи в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що обумовлює задоволення апеляційної скарги позивача, скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням постанови про задоволення позовних вимог.
Як визначено пунктом 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до статті 139 КАС України підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 3028,00 грн (1211,20 грн + 1816,80 грн).
Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 червня 2026 року у справі №320/40642/24 - задовольнити.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 червня 2026 року у справі №320/40642/24 - скасувати.
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 10.05.2024 № 262240019837 щодо відмови зарахувати період проходження військової служби з 05.08.1980 по 08.10.1992.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період проходження військової служби з 05.08.1980 по 08.10.1992 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV, починаючи з 31.12.2022.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16; ЄДРПОУ 42098368) судові витрати по справі: витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок).
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення 09 вересня 2026 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 09 вересня 2026 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді О.В. Карпушова

В.В. Файдюк