РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2026 року, місто Звягель Житомирської області

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області
в складі: головуючого - судді Мозгового В.Б.,
за участю секретаря судового засідання Горбатюк І.О.,
представниці позивача Кобриної Н. В.
(Справа № 285/2250/26, провадження у справі № 2/0285/1814/26)
розглянув у судовому засідання у загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Звягелська міська рада Житомирської області та Управління житлово-комунального господарства та екології Звягельської міської ради Житомирської області про припинення арешту на нерухоме майно, 
в с т а н о в и в : 
У квітні 2026 року до суду звернулась позивачка ОСОБА_1 з позовом до відповідача ОСОБА_2 в якому просить припинити обтяження речових прав у вигляді арешту в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на квартиру АДРЕСА_1 , а саме обтяження №1549573, зареєстроване 16.12.2004 року реєстратором Новоград-Волинська державна нотаріальна контора, на підставі постанови від 08.12.2004 р. слідчого в ОВС СУ УМВС України в Житомирській області про накладання арешту на майно.
Позивачка посилаючись на те, що оскільки вона користується квартирую на підстав ордеру від 1994 року, наявна заборона на відчуження позбавляє її можливості скористатися своїм право на її приватизацію у встановленому законом порядку, просить позов задовольнити.
Відповідач своїм право на подачу відзиву не скористався. Направив до суду заяву про слухання справи у його відсутності, а також в ній зазначив, що не заперечує щодо зняття арешту з квартири. 
Представники третіх осіб будь якій заяв щодо позову та слухання справи до суду не направили, про місце і час слухання повідомленні у встановленому законом порядку. 
Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивачки, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Встановлено, що заборону на відчуження (арешт) квартири номер АДРЕСА_1 накладено Новоград-Волинською державною нотаріальною конторою 16 грудня 2004 року за реєстровим №1549573 на підставі постанови слідчого Новоград-Волинського МРВ УМВС від 08.12.2004 р. (а.с.18, 19). Як вбачається зі змісту постанови, арешт було накладено на все майно обвинуваченої ОСОБА_3 , яка являється матір`ю позивачки, і яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6). При цьому арешт було накладено в інтересах відповідача ОСОБА_2 з метою забезпечення цивільного позову.
Вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області №1-332/2005 від 14.11.2005 р., ОСОБА_3 було визнано винною та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн, а також стягнуто з неї на користь ОСОБА_2 у відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 12 285 грн та 700 грн на відшкодування моральної шкоди (а.с.7-12).
Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. 
Зазначені висновки щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 554/5912/19-ц (провадження № 61-12594 св 21), від 08 грудня 2022 року у справі № 331/1383/20 (провадження № 61-7109 св 22).
Відповідно до статті 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.
Згідно ст. 398 ЦК України  право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.
Встановлено, що ОСОБА_1 являється наймачем квартири, про що свідчить ордер від 1994 року, рішення Новоград-Волинського міськарйонного суду Житомирської області №2-966/11 від 20 липня 2011 року, відомості про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №1361 /а.с.20, 24,26/.
Оскільки позивачка з 1994 року володіє квартирою на законних підставах, відповідач ОСОБА_2 не заперечує щодо задоволення позовних вимог, а також враховуючи, що іншим шляхом позивачка захистити своє право на володіння квартири не має можливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити.
Керуючись ст.ст. 2, 7, 10, 81, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. 398 ЦК України -
у х в а л и в :
Позов  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) треті особи Звягелська міська рада Житомирської області та Управління житлово-комунального господарства та екології Звягельської міської ради Житомирської області про припинення арешту на нерухоме майно — задовольнити повністю.
Припинити обтяження речових прав у вигляді арешту в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на квартиру АДРЕСА_1 , а саме обтяження №1549573, зареєстроване 16.12.2004 року реєстратором Новоград-Волинська державна нотаріальна контора, на підставі постанови від 08.12.2004 р. слідчого в ОВС СУ УМВС України в Житомирській області про накладання арешту на майно.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається учасниками справи до Житомирського апеляційного суду.
Повний текст рішення складено 15 липня 2026 року.

Головуючий