ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
14 вересня 2026 року | Справа № 280/5932/26 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Сацького Р.В., розглянувши за правилами спрощеного, в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «АМТ» 
до Південно-Східної митниці
про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:
15.06.2026 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «АМТ» (далі по тексту – позивач) до Південно-Східної митниці (далі по тексту – відповідач), в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати Рішення Південно-Східної митниці про коригування митної вартості товарів № UA110150/2026/000020/2 від 23.02.2026;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Східної митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «АМТ» (ЄДРПОУ 42822115) судові витрати по даній справі.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ТОВ «ТД «АМТ» надано всі передбачені чинним законодавством документи на підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару, а посилання митного органу на виявлені під час перевірки поданих документів розбіжності є безпідставними. З урахуванням викладеного вважає спірне рішення про коригування митної вартості товарів протиправним та просить задовольнити позовні вимоги.
19.06.2026 ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
Відповідач 30.06.2026 подав відзив на позовну заяву, в якому висловлює свою незгоду з заявленими позовними вимогами з тих підстав, що в поданих товариством документах містяться розбіжності. Також, надані позивачем документи не підтверджують усі числові значення складових митної вартості. При цьому, митним органом установлено, що вартість імпортованого товару є вищою, ніж заявлена позивачем. Наведене зумовило прийняття оскаржуваного рішення, у графі 33 якого містяться обставини його прийняття та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості. За таких обставин просить у задоволенні позову відмовити.
Крім того, 30.06.2026 від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та/або з викликом сторін.
01.07.2026 ухвалою суд відмовлено у задоволенні клопотання представника Тернопільської митниці про призначення розгляду справи №280/5932/26 у порядку загального позовного провадження та/або з викликом сторін
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «АМТ» (код ЄДРПОУ 42822115) за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстроване в якості юридичної особи. Основним видом економічної діяльності позивача є оптова неспеціалізована оптова торгівля (код КВЕД 46.90).
10.09.2025 між ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «АМТ» (Покупець) та «WEIFANG LANDMARK IMPORT AND EXPORT CO., LTD.» (Китай) (Продавець) зовнішньоекономічний контракт № WLM2025-1.
На виконання вимог вищезазначеного контракту, з урахуванням Специфікації № 2026-2 від 10.11.2025р., Додаткової угоди № 1 від 15.01.2026р. та рахунку-фактури № WLM2026-2 від 17.11.2025р. було здійснено поставку ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «АМТ» товарів, а саме: тракторів для сільськогосподарських робіт, колісних, нових, марки HORST, моделі A244U.
Для здійснення митного оформлення товару, декларантом позивача подано до митного органу електронну митну декларацію (ЕМД) № 26UA110150001040U0 від 16..02.2026 в якій заявлено до митного оформлення трактори для сільськогосподарських робіт, колісних, нових, марки HORST, моделі A244U 
Після ввезення в Україну товарна партія, а саме: трактори для сільськогосподарських робіт, колісні, нові, 16шт., марка - HORST, модель - A244U, тип двигуна - дизельний, робочий об`єм циліндрів - 1532см3, потужність двигуна - 17.6кВт/24к.с, загальною фактурною вартістю 40 192,00 доларів США, була задекларована до митного посту «Дніпро-Правобережний» Південно-Східної митниці шляхом електронного декларування за електронною митною декларацією (ЕМД) № 26UA110150001040U0 від 16.02.2026р, кількість, номенклатура, характеристики товару зазначені у графі 31 ЕМД (Товар № 1). 
Для підтвердження вартості товару, яка повинна бути сплачена продавцю, підприємством було надано митному органу документи, передбачені частинами 2 та 3 ст. 53 МКУ, а саме: декларацію митної вартості; зовнішньоекономічний контракт № WLM2025-1 від 10.09.2025р.; Специфікацію № 2026-2 від 10.11.2025р.; Додаткову угоду № 1 від 15.01.2026р.; рахунок-фактуру № WLM2026-2 від 17.11.2025р.; пакувальний лист до нього б/н від 17.11.2025р.; сертифікат країни-походження товару № C25MAEN394420002 від 10.12.2025р.; прайс-лист від 02.11.2025р.; комерційну пропозицію від 02.11.2025р.; платіжну інструкцію № 494 від 15.01.2026р.; список номерів шасі від 27.11.2025р.; технічні характеристики від 27.11.2025р. Для підтвердження транспортних витрат до кордону України підприємство надало митниці: договір на перевезення зовнішньоторговельних вантажів № 0303/912/25 від 03.03.2025р.; Заявку на перевезення № 33 від 26.11.2025р.; коносамент № BW25110914 від 03.12.2025р.; залізничну накладну УМВС № 0726028 від 26.01.2026р.; автомобільну накладну CMR № 7303 від 11.02.2026р.; рахунок № G260122-19 від 22.01.2026р.; акт виконаних робіт б/н від 09.02.2026р.; довідку про транспортні витрати б/н від 22.01.2026р.
Під час здійснення митницею контролю правильності визначення митної вартості товарів, підприємству було направлено електронне повідомлення від 20.02.2026 року, відповідно до якого виявлені начебто розбіжності у наданих документах, які, на думку митниці, впливають на числове значення митної вартості, а також встановлено, що подані позивачем документи начебто не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів.
На вимогу митного органу позивачем направлено лист № 230202 від 23.02.2026, товариство повідомило про протиправність вимог про надання додаткових документів, а також повідомило митницю, що усі наявні у підприємства документи, які підтверджують вартість товарів та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, повною мірою підтверджують розрахунок митної вартості, здійснений декларантом, у зв`язку з чим будь-які інші додаткові документи у ході митного оформлення задекларованого товару надаватись не будуть та висловило прохання здійснити митне оформлення за наявними документами.
За результатами розгляду поданих позивачем документів, митницею винесено рішення про коригування митної вартості товарів № UA110150/2026/000020/2 від 23.02.2026, відповідно до якого зазначено, що митна вартість імпортованого товару не може бути визнана за основним методом визначення митної вартості товару, у зв`язку з тим, що у документах наявні розбіжності, а також документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні та на вимогу митного органу не надано документів, що підтверджують митну вартість товару.
З урахуванням положень пункту 2 частини 3 статті 52 МК України позивачем подано нову митну декларацію ЕМД № 26UA110150001383U7 від 24.02.2026р. із застосуванням індивідуальної гарантії ПРАТ «УПСК» № 26UA120012000GTM1 від 24.02.2026р., реквізити котрої вказані в графі “В” “Подробиці розрахунків” даної ЕМД.
Не погодившись з рішенням про коригування митної вартості товарів № UA110150/2026/000020/2 від 23.02.2026 року позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що відносини, пов`язані зі справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування (частина 2 статті 1 Митного кодексу України).
Згідно з ч. 1 ст. 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Відповідно до ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Згідно з ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.
Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно ч. 1 ст. 51 Митного кодексу України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 52 Митного кодексу України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Відповідно до ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:
1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;
2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;
3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Згідно з ч. 1 ст. 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (ч.2 ст.53 Митного кодексу України).
Відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч. 5 ст. 53 Митного кодексу України).
За правилами ч. 6 ст. 53 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Частиною 1 ст. 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Відповідно до ч. 2 ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3 ст. 54 Митного кодексу України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Частиною 6 ст. 54 Митного кодексу України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
За положеннями ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України рішення про коригування митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
При цьому, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, крім іншого:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування (частина 2 статті 55 Митного кодексу України).
За визначенням, наведеним у ч. 1 ст. 256 Митного кодексу України, відмова у митному оформленні це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 12 ст. 264 Митного кодексу України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів.
Аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що до виключної компетенції митних органів відноситься вирішення питання перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, а також самостійного її визначення у встановлених законом випадках. Даний висновок узгоджується з основним принципом оцінки товарів для митних цілей, закріпленим у ст. VII Генеральної асамблеї з тарифів і торгівлі «Оцінка товарів для митних цілей», згідно з яким оцінка імпортованого товару для митних цілей має базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на якій розраховується мито, або аналогічного товару.
При цьому митний орган перевіряє правильність визначення саме числового значення і складових митної вартості товару, заявленого декларантом до митного оформлення, достовірність та точність заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, та відсутність обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у вищезазначених нормах.
Сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей можуть бути зумовлені, зокрема, неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
З огляду на наведені норми, суд також зазначає, що основним методом визначення митної вартості товарів є метод за ціною договору, а обов`язок доведення митної вартості товару покладається саме на декларанта.
При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому в розумінні вищенаведених норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відтак наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника. 
Наведена позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.01.2022 у справі № 160/3913/25.
Необхідно зауважити, що Законом України від 05.10.2006 № 227-V "Про приєднання України до Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур у зміненій редакції згідно з Додатком I до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур" Верховна Рада України постановила: Приєднатися до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, вчиненого 26 червня 1999 року в м. Брюсселі, в тому числі Додатку I та Додатку II до нього, прийнявши Спеціальні додатки (додаток III до Протоколу).
Відповідно до Стандартного правила 8 Розділу 1 Спеціального додатку А "Додатку III до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур (Спеціальні додатки)" у випадках, коли митна служба вимагає документи в зв`язку з представленням їй товарів, інформація, що міститься у цих документах, обмежується лише даними, необхідними для ідентифікації товарів та транспортного засобу.
Рекомендації Європейської економічної комісії ООН № 18 "Заходи щодо спрощення процедур міжнародної торгівлі" 26-29 березня 2001 року вимагають, щоб документарні вимоги були зведені до мінімуму.
Відповідно до Стандартного правила 3.16. Розділу 3 Загального додатку Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур (Кіотська конвенція) від 18.05.1973: "На підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства".
Отже, митний орган може додатково вимагати лише ті документи, які можуть усунути обґрунтовані сумніви щодо достовірності заявленої митної вартості товару.
Вирішуючи даний спір, суд зазначає, що відповідно до встановлених обставин справи підставою для витребування митним органом додаткових документів стало встановлення в ході перевірки поданих декларантом документів розбіжностей. В свою чергу, наведені обставини, на думку митниці, викликали обґрунтовані сумніви щодо достовірності заявленої митної вартості.
Надаючи оцінку доводам митниці щодо наявності таких розбіжностей, суд звертає увагу на наступне.
Щодо твердження митниць стосовно ненадання документів, що підтверджують витрати на транспортування, перевантаження, навантаження вивантаження та обробку оцінюваних товарів, щодо викладених зауважень, судом встановлено наступне.
Митниця фактично підтверджує, що декларантом до митного оформлення були надані документи, які стосуються перевезення оцінюваної партії товару, а саме договір перевезення, заявка, коносамент, рахунок Виконавця, довідка про транспортні витрати та акт виконаних робіт. 
Вказані документи у своїй сукупності підтверджують як сам факт перевезення товару, так і числове значення транспортної складової митної вартості. 
Відповідно до пункту 3.1 Договору, вартість транспортних витрат зазначається в інвойсі Виконавця, а Замовник зобов`язується оплатити Виконавцю перевезення, а також усі інші платежі, пов`язані з перевезенням вантажів. 
Відповідно до пункту 3.3 Договору, у випадку перевантаження контейнера на інший транспортний засіб у проміжному порту або терміналі вартість такого перевантаження включається в загальну вартість перевезення, що зазначена в рахунку та акті виконаних робіт. 
Саме на виконання зазначених умов Договору у рахунку Виконавця, довідці про транспортні витрати та акті виконаних робіт зазначено загальну вартість перевезення контейнера, а також прямо вказано, що відповідні етапи перевезення включають перевантаження. 
До митної вартості Позивачем було включено витрати на транспортування товару до місця ввезення на митну територію України у сумі 3160,00 доларів США. Вартість подальшого перевезення після ввезення товару на митну територію України у сумі 1140,00 доларів США до митної вартості не включалась, оскільки такі витрати не є витратами на транспортування оцінюваних товарів до місця ввезення на митну територію України. 
Таким чином, Позивач включив до митної вартості саме ту частину транспортних витрат, яка відповідно до частини 10 статті 58 МК України підлягає включенню до митної вартості товарів. 
Висновок митниці про наявність додаткових витрат, пов`язаних із перевантаженням товару з одного транспортного засобу на інший, ґрунтується виключно на припущенні. Подані документи не підтверджують існування будь-яких окремих додаткових витрат понад загальну вартість перевезення, погоджену сторонами та відображену у рахунку, довідці і акті. 
Щодо написів у коносаменті. 
Посилання митниці на напис у коносаменті «GlobalContainerlinesLatvijaSIA’s responsibility ceases at port of discharge» не підтверджує неповноту або недостовірність заявлених транспортних витрат. 
Такий напис свідчить лише про те, що відповідальність перевізника за морський етап мультимодального перевезення припиняється у порту розвантаження. 
Водночас припинення відповідальності за перший, морський етап перевезення не означає завершення всього мультимодального перевезення товару. Подальше переміщення контейнера після порту розвантаження підтверджується зазначеними вище транспортними та розрахунковими документами.
Отже, вказаний напис у коносаменті не спростовує факту подальшого перевезення товару, не підтверджує наявності будь-яких додаткових витрат та не свідчить про непідтвердження транспортної складової митної вартості. 
Так само відмітка «Freight Collect» у коносаменті не спростовує заявленої вартості перевезення. Вона лише означає, що фрахт підлягає оплаті не відправником у пункті відправлення, а отримувачем або іншою відповідальною особою відповідно до погоджених сторонами умов. 
При цьому строк оплати рахунку Виконавця на момент подання митної декларації, надання відповіді декларанта та прийняття оскаржуваного рішення ще не настав. Частина друга статті 53 МК України передбачає подання банківських платіжних документів лише у разі, якщо рахунок сплачено. 
Отже, відсутність банківських платіжних документів до настання строку оплати не є розбіжністю у документах і не може свідчити про непідтвердження транспортних витрат. 
Щодо пункту 11 заявки та послуги «overload». 
Посилання митниці на те, що у пункті 11 заявки окремо не зазначена послуга «overload», є безпідставним. 
Заявкою сторони погодили саме мультимодальне перевезення товару із використанням різних видів транспорту. За своєю суттю таке перевезення об`єктивно передбачає обробку контейнера та його передання між відповідними етапами перевезення. 
Крім того, пункт 3.3 Договору прямо передбачає, що у випадку перевантаження контейнера на інший транспортний засіб у проміжному порту або терміналі вартість такого перевантаження включається до загальної вартості перевезення, зазначеної у рахунку та акті виконаних робіт. 
Отже, відсутність окремого зазначення «overload» у пункті 11 заявки не означає, що перевантаження не здійснювалось або що його вартість не підтверджена. 
Крім того, пункт 11 заявки взагалі не передбачає замовлення будь-яких послуг, а стосується лише можливих додаткових витрат, які могли виникнути понад погоджену сторонами комплексну вартість перевезення. 
Навпаки, відсутність у пункті 11 заявки окремого зазначення додаткових витрат на перевантаження свідчить про відсутність окремих додаткових витрат понад погоджену сторонами комплексну вартість перевезення. Вартість перевантаження була включена до загальної вартості перевезення відповідно до умов Договору та підтверджена раніше зазначеними документами. 
Щодо пункту 2.17 Договору, витрат на навантаження, вивантаження, обробку товару, стивідорних витрат та зберігання. 
Посилання митниці на пункт 2.17 Договору також не підтверджує наявності будьяких непідтверджених складових митної вартості. 
Зазначений пункт передбачає загальний обов`язок Замовника оплатити фрахт, послуги із завантаження-розвантаження, стивідорні витрати, витрати за понаднормове використання контейнерного обладнання, а також інші взаємоузгоджені платежі, якщо такі витрати виникають та належать Виконавцю за виконані послуги.
Однак сама наявність у Договорі такої загальної умови не означає, що у спірному перевезенні Позивачем були понесені окремі додаткові витрати на навантаження, вивантаження, обробку товару, стивідорні послуги, зберігання або понаднормове використання контейнера понад погоджену сторонами вартість перевезення.
При цьому митниця не розмежовує різні за своєю правовою та економічною природою витрати. 
Витрати на доставку товару до порту відвантаження та навантаження товару на борт судна в порту відвантаження вже включені до контрактної ціни товару відповідно до умов поставки FOB та умов зовнішньоекономічного контракту. 
Натомість навантажувально-розвантажувальні роботи, вивантаження, перевантаження та обробка контейнера після прийняття товару до міжнародного перевезення є складовими процесу перевезення та пов`язаними з ним платежами у розумінні пункту 3.1 Договору. 
Відповідно до пункту 3.3 Договору, у випадку перевантаження контейнера на інший транспортний засіб у проміжному порту або терміналі вартість такого перевантаження включається до загальної вартості перевезення, зазначеної у рахунку та акті виконаних робіт. 
Саме тому відсутність у рахунку, довідці чи акті окремого рядка щодо навантаження, вивантаження або обробки товару не свідчить про непідтвердження таких витрат. Такі операції, якщо вони здійснювались у межах погодженого мультимодального маршруту, входили до загальної вартості перевезення, яка була зазначена у поданих до митного оформлення документах.
Якби витрати на навантаження, вивантаження, обробку товару, стивідорні послуги, зберігання або понаднормове використання контейнера були нараховані Позивачу окремо, вони були б відображені у рахунку Виконавця, довідці про транспортні витрати або акті виконаних робіт. 
Проте зазначені документи підтверджують загальну вартість перевезення, включаючи перевантаження, і не містять жодних окремих додаткових сум, які підлягали б оплаті Позивачем понад погоджену вартість перевезення. 
Митниця не встановила, які саме витрати на навантаження, вивантаження чи обробку товару нібито не були включені до митної вартості, ким вони були надані, у якій сумі, на підставі якого рахунку, чи виник у Позивача обов`язок з їх оплати та яким чином такі витрати впливають на числове значення митної вартості. 
Так само митниця не встановила, де саме товар нібито зберігався, ким надавались такі послуги, на підставі якого договору, в який період, у якій сумі, чи виставлявся відповідний рахунок та чи виник у Позивача обов`язок з оплати таких послуг. 
Сам лише проміжок часу між окремими етапами оформлення транспортних документів не доводить виникнення у Позивача витрат на зберігання, навантаження, вивантаження або обробку товару понад загальну вартість перевезення. 
Такий проміжок є звичайним технологічним періодом, необхідним для обробки контейнера, оформлення документів та подальшого передання вантажу до наступного етапу перевезення. 
Отже, твердження митниці про відсутність документів щодо навантаження, вивантаження, обробки товару, стивідорних витрат або зберігання ґрунтується на припущенні про існування витрат, які фактично не були нараховані Позивачу, не підлягали оплаті та не могли впливати на числове значення митної вартості. 
Щодо транспортно-експедиторського обслуговування, експедиторської винагороди та посилання митниці на Закон України «Про транспортно-експедиторську діяльність», Методичні рекомендації і Податковий кодекс України. 
Митний орган безпідставно ототожнює різні за своєю правовою природою договори, а саме договір перевезення вантажу та договір транспортного експедирування. 
Відповідно до статті 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу перевізник зобов`язується доставити вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. 
Відповідно до статті 916 ЦК України, за перевезення вантажу справляється провізна плата. 
Натомість відповідно до статті 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування експедитор зобов`язується за плату і за рахунок клієнта виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.
Відповідно до статті 931 ЦК України, розмір плати експедиторові встановлюється саме договором транспортного експедирування.
Аналогічні положення містяться у Законі України «Про транспортно-експедиторську діяльність», за яким плата експедитору є платою за належне виконання саме договору транспортного експедирування, а розмір такої плати є істотною умовою цього договору. 
Отже, експедиторська винагорода є правовою категорією договору транспортного експедирування, а не договору перевезення
. У спірному випадку перевезення оцінюваної партії товару здійснювалось на підставі договору перевезення зовнішньоторговельних вантажів, а не договору транспортного експедирування. Тому посилання митниці на Закон України «Про транспортно-експедиторську діяльність» та Методичні рекомендації не підтверджує наявності у Позивача окремої експедиторської винагороди, яка підлягала сплаті та включенню до митної вартості. 
Сам факт міжнародного або мультимодального характеру перевезення не змінює правову природу укладеного сторонами договору та не створює окремої експедиторської винагороди. 
Якщо митний орган вважає, що Позивачем фактично понесені окремі витрати на оплату експедиторської винагороди, митниця повинна була встановити, на підставі якого саме договору транспортного експедирування така винагорода була погоджена, ким вона була нарахована, у якому розмірі, чи виставлявся рахунок на її оплату, чи виник у Позивача обов`язок її сплатити та яким чином вона впливає на числове значення митної вартості. 
Однак митницею цього зроблено не було. 
Посилання митниці на пункт 190.1 статті 190 Податкового кодексу України також є помилковим. Зазначена норма визначає базу оподаткування податком на додану вартість для товарів, що ввозяться на митну територію України, однак не встановлює самостійного правила про обов`язкове включення до митної вартості умовної, непогодженої та документально не підтвердженої експедиторської винагороди. 
Порядок визначення митної вартості товарів та складових, які можуть бути додані до ціни товару, регулюється нормами Митного кодексу України, зокрема статтею 58 МК України, а не пунктом 190.1 статті 190 Податкового кодексу України. 
Отже, висновок митниці про відсутність відомостей щодо вартості транспортно-експедиторського обслуговування, експедиторської винагороди, навантаження, вивантаження та обробки оцінюваних товарів є безпідставним, оскільки у спірних правовідносинах застосовуються норми про договір перевезення, а не норми про договір транспортного експедирування, експедиторська винагорода Позивачем не погоджувалась, не нараховувалась та не сплачувалась, а вартість перевезення і пов`язаних із ним платежів підтверджена поданими до митного оформлення документами. 
За таких обставин зазначені митницею зауваження не могли бути законною підставою ані для витребування додаткових документів, ані для відмови у визнанні митної вартості товарів за основним методом, ані для прийняття оскаржуваного Рішення про коригування митної вартості.
Щодо ненадання копії митної декларації країни відправлення, суд зазначає, що зовнішньоекономічним контрактом №WLM2025-1 від 10.09.2025 (п.3.5, 3.6), його Сторонами узгоджено перелік документів, які повинні надаватись для підтвердження поставки товару, серед яких митна декларація країни відправлення відсутня. Таким чином підприємство, в рамках контракту, не має права вимагати від іншої сторони документи, не передбачені його умовами.
При цьому, копія митної декларації країни відправлення передбачена як додатковий документ, що надається (за його наявності) на запит митниці, якщо надані документи, передбачені частиною 2 статті 53 Митного кодексу України містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Разом із тим, частина 5 статті 53 Митного кодексу України прямо забороняє вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Також, з приводу ненадання декларації країни відправлення, Верховний Суд, в постанові від 19.03.2019 по справі № 810/4116/17 висловив наступну правову позицію: «Крім того, ненадання позивачем митної декларації країни відправлення також не може бути підставою для невизнання заявленої позивачем вартості товару, оскільки така (вартість) повністю підтверджувалася поданими позивачем при проходженні митних формальностей первинними документами, а надання такої митної декларації не є обов`язковим за вказаних обставин підтвердження митної вартості товару».
Таким чином, зауваження митниці про відсутність копії митної декларації протирічить положенням Митного кодексу України.
Окрім того, суд зазначає, що відповідачем в межах розгляду даної адміністративної справи не обґрунтовано чому документи, надані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації
Крім того, вказані документи не є документами, що підтверджують заявлену митну вартість товарів відповідно до ч.2 ст.53 МК України, а тому їх зміст жодним чином не впливає на митну вартості товарів.
Відтак, сумніви митного органу суд визнає необґрунтованими та безпідставними.
Також безпідставними є доводи відповідача про ненадання декларантом додаткових документів на вимогу митного органу, оскільки останнім не доведено наявність підстав для витребування додаткових документів у позивача.
Крім того, відповідно до вимог ч.3 ст.53 МК України додаткові документи надаються декларантом за наявності, відтак, саме по собі подання таких документів не в повному обсязі або неподання таких документів не може бути підставою для коригування митної вартості товару.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач надав митному органу усі необхідні документи, які надають можливість перевірити та підтвердити заявлену митну вартість товару, проте, митним органом необґрунтовано витребувано додаткові документи, а вказані в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості недоліки у поданих позивачем документах спростовані в ході судового розгляду справи.
Стаття 57 Митного кодексу України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, здійснюється шляхом застосування таких методів:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні:
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
в) на основі віднімання вартості;
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Якщо основний метод не може бути використаний, застосовується послідовно кожний із перелічених у частині першій цієї статті методів. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
Приписами статті 60 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята митним органом вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.
Суд звертає увагу, що, приймаючи оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів, відповідачем не надано будь-яких пояснень щодо зроблених коригувань та обсягів партії подібного товару, умов поставки, комерційних умов тощо та не зазначена докладна інформація, яка використовувалась митним органом при визначенні митної вартості товару із застосуванням другорядного методу.
Такий підхід прямо суперечить положенням ст. 60 Митного кодексу України.
Суд також зазначає, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.
Зазначене відповідає усталеній практиці Верховного Суду (зокрема, постанова від 02.03.2021 у справі № 380/842/20, від 23.02.2021 у справі № 805/5039/16-а, від 24.12.2020 у справі № 808/1676/16 тощо).
Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем для оформлення товару за першим методом надано всі передбачені чинним законодавством документи на підтвердження митної вартості товару за ціною договору, а митним органом безпідставно витребувано у позивача додаткові документи та необґрунтовано застосовано резервний метод визначення митної вартості товару.
Підсумовуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням з`ясованих обставин та досліджених письмових доказів суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ "АМТ» є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір в розмірі 3 755 грн 78 коп. згідно платіжної інструкції № 2907709870 від 04.06.2026, інших судових витрат не заявив.
Отже, у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 755 грн 78 коп підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "АМТ" (69000, м. Запоріжжя, вул. Штабна, буд. 13, прим. 23, код ЄДРПОУ 42822115) до Південно-Східної митниці (м. Дніпро, вул. Княгині Ольги, буд. 22, 49038, ЄДРПОУ 43971371)про визнання протиправними та скасування рішення щодо визначення (корегування) митної вартості товару - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати Рішення Південно-Східної митниці про коригування митної вартості товарів № UA110150/2026/000020/2 від 23.02.2026.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ "АМТ» за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Східної митниці судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 755 грн 78 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 14.09.2026

Суддя Р.В.Сацький