УХВАЛА
15 липня 2026 року
м. Київ

справа № 225/6781/19
провадження № 51-2748ск26 

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Дніпровського апеляційного суду від 11 травня 2026 року у кримінальному провадженні стосовно нього,

встановив:

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання пунктів 4, 5 ч. 2 цієї статті. 

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджуються із вироком апеляційного суду стосовно нього. Вважає, що наявні в матеріалах справи докази не доводять його винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Зокрема в касаційній скарзі засуджений оспорює фактичні обставини справи, кваліфікацію його дій, аналізує докази у справі та стверджує про те, що суди неправильно їх оцінили їх. 

Засудженому слід взяти до уваги, що перевірка достовірності того чи іншого доказу та неповнота судового розгляду не є предметом касаційного розгляду. 

Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, а при вирішенні справи виходить з обставин, установлених судами попередніх інстанцій. 

Пунктом 4 ч. 2 ст. 427 КПК визначено, що касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень або рішення, особа, яка її подає, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для їх скасування або зміни, навести аргументи на обґрунтування кожної позиції.

Необхідно врахувати, що згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК). Суд касаційної інстанції не вправі скасовувати або змінювати судові рішення або рішення з інших підстав. Зокрема з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження про що вказує засуджений.

Разом з цим, у скарзі не наведено будь-яких обґрунтувань, у чому конкретно полягає незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, які порушення допустив суд апеляційної інстанції, як ці порушення вплинули на законність і обґрунтованість прийнятого рішення та чому їх слід відносити з огляду на положення статей 370, 412-414 КПК до безумовних підстав для скасування або зміни вироку апеляційного суду касаційним судом відповідно до ст. 438 цього Кодексу. 

Крім того, засуджений не конкретизує, які порушення допустив апеляційний суд з урахуванням приписів статей 404, 409, 419 КПК, відповідно до яких цей суд переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та у своїй ухвалі надає вичерпну відповідь на доводи, наведені в ній.

Поряд з цим, у касаційній скарзі всупереч п. 5 ч. 2 с. 427 КПК не вказується, які вимоги особа, яка подає касаційну скаргу, ставить перед судом касаційної інстанції відповідно до ст. 436 цього Кодексу. 

Згідно зі ст. 436 КПК суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.

Таким чином, з урахуванням викладеного засудженому необхідно конкретно вказати, які порушення допустив суд апеляційної інстанцій і чому оскаржуване рішення не відповідає кримінальному або кримінально процесуальному законам, а також викласти вимоги, які ставить перед судом касаційної інстанції з урахуванням положень ст. 436 КПК та належно систематизувати й обґрунтувати викладені у касаційній скарзі доводи.

Засудженому необхідно взяти до уваги, що встановлені Судом недоліки, необхідно усунути шляхом подачі касаційної скарги в новій редакції. 

Оскільки касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 не відповідає приписам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 
ст. 429 цього Кодексу залишити її без руху та встановити строк, необхідний для усунення зазначених в ухвалі недоліків (засуджений повинен підтвердити, що ним не пропущено встановленого за ухвалою суду строку під час повторного звернення до суду). 

Керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК, Верховний Суд 

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Дніпровського апеляційного суду від 11 травня 2026 року у кримінальному провадженні стосовно нього залишити без руху і надати для усунення виявлених недоліків п`ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали. 

У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3