Справа № 456/2213/26 Головуючий у 1 інстанції: Янів Н.М. 
Провадження № 33/811/1419/26 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника – адвоката Багрія О.Л. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника Багрія О.Л. в інтересах ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24 липня 2026 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 665,60 грн судового збору.
Згідно з постановою судді, ОСОБА_1  12.04.2026 року о 23 год. 12 хв. у м. Стрий на автодорозі М-06 Київ-Чоп 617 км, керував автомобілем «Tesla» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме поведінка, що не відповідає обстановці, блідість шкірного покриву обличчя, розширені зіниці очей, що не реагують на світло, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись із рішенням судді першої інстанції, захисник Багрій О.Л. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24 липня 2026 року, та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню як незаконна та необґрунтована.
Звертає увагу, що у матеріалах справи відсутній акт огляду водія ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння, у якому зазначаються ознаки наркотичного чи іншого сп`яніння.
Вважає, що наявне у матеріалах справи направлення водія на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 12.04.2026, не є доказом відмови особи від проходження огляду на стан сп`яніння, адже таке направлення необхідно реалізувати поліцейським, зокрема: доставити особу до медичного закладу, офіційно зареєструвати і провести огляд лікарем на стан сп`яніння у присутності поліцейського із застосуванням відеозапису з боді-камер.
Вказує також, що з відеозапису вбачається, що ОСОБА_2 був доставлений у невідомий медичний заклад, готовий був здати зразки біологічного середовища (кров, слина, змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя та рук, тощо), проте лікар мед закладу не виконав забір вказаного середовища. Зауважує, що направлення також не було зареєстровано в журналі реєстрації медичного закладу офіційно, як це вимагає п. 20 Інструкції №1452/735 від 09.11.2015.
Стверджує, що суддя дійшов помилкового висновку про те, що особа «безпідставно затягувала його доставку до медичного закладу», оскільки о 23.40 год. ОСОБА_1 було запропоновано пройти медичний огляд у найближчому мед закладі, а вже о 23.58 год. ОСОБА_1 був доставлений у мед заклад.
Також звертає увагу, що ОСОБА_1 страждає та лікується з приводу інфекції сечовидільної системи з діагнозом хронічний тубулоінтерстиціальнйи нефрит, а тому не міг здати сечу і якості біологічного середовища, про що суду було надано відповідну довідку, проте готовий був здати інші біологічні середовища.
Враховуючи наведене захисник зазначає, у силу презумпції невинуватості, усі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягається до відповідальності, тлумачаться на її користь.
ОСОБА_1 , захисник Багрій О.Л. апеляційну скаргу підтримали, просили задоволити.
Заслухавши учасників судового провадження, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.
Так, пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Разом з тим, ст. 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у випадку невиконання водієм вимог п. 2.5 ПДР полягає у відмові особи, яка здійснювала керування транспортним засобом та якій працівник поліції висловив вимогу пройти огляд на стан сп`яніння, пройти такий огляд.
Відповідно до ст. 2, 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 9 листопада 2015 року №1452/735 (далі - Інструкція №1452/735) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками наркотичного сп`яніння є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
З протоколу серії ЕПР1 №639267 від 13 квітня 2026 року (а.с. 2) вбачається, що такими ознаками у ОСОБА_1 були: поведінка, що не відповідає обстановці, блідість шкірного покриву обличчя, розширенні зіниці очей, що не реагують на світло.
З огляду на наведені ознаки, у поліцейського виникли підстави вважати, що водій ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння, наслідком чого стала вимога поліцейського до ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі.
Наявним у матеріалах справи відеозаписом з камер спостереження патрульних підтверджується, що під час спілкування із ОСОБА_1 поліцейський виявив у нього ознаки наркотичного сп`яніння, тому пред`являв вимогу про проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі. Після неодноразових вимог протягом тривалого часу, ОСОБА_1 погодився проїхати в медичний заклад, однак в медичному закладі, говорив, що не може здати зразок біологічного середовища (сечу). Поліцейські роз`яснили ОСОБА_1 наслідки його поведінки, та вказали, що складуть протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП.
При цьому апеляційний суд звертає увагу, що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння незалежно від факту перебування особи у такому стані.
Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, апеляційний суд погоджується з висновком судді суду першої інстанції про доведеність відмови ОСОБА_1 від огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Щодо доводів захисника про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від огляду, апеляційний суд вважає безпідставним, оскільки такі спростовуються наявним у матеріалах справи відеозаписом.
Що стосується тверджень адвоката про те, що ОСОБА_1 не було запропоновано здати інші зразки біологічного середовища такі є необґрунтованими.
Тестування на виявлення наркотичних речовин проводиться для того, щоб довести, що в організмі людини дійсно присутні заборонені препарати. Для цього існують певні методи та способи діагностики,до яких відноситься і лабораторне дослідження. Проведення тесту за допомогою тест-систем є лабораторним дослідженням, який дозволений МОЗ України і застосовується в медичних закладах України.
Твердження апелянта стосовно того, що ОСОБА_1 був готовий здати кров чи інші біологічні зразки, однак йому цього ніхто не пропонував, є безпідставним, при цьому, у відповідності до положень вказаної вище Інструкції, предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча, змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук. Також може використовуватись і кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти інші біологічні зразки. Тобто, тільки в силу певних обставин, коли водій без свідомості чи перебуває в важкому стані і у нього неможливо відібрати біологічне середовище (сечу), предметом дослідження можуть бути інші біологічні середовища, в тому числі і кров.
Перевірка на стан наркотичного сп`яніння проводиться лише в медичних закладах охорони здоров`я, які мають право на проведення лабораторного дослідження біоматеріалу, і тільки лікар-нарколог, керуючись Інструкцією та методичними рекомендаціями МОЗ України визначає, яку саме біологічну речовину необхідно відібрати у обстежуваної особи.
Оскільки ОСОБА_1 перебував у свідомості та не перебував у важкому стані, вважаю, що дії працівника медичного закладу охорони здоров`я та працівників поліції відповідали положенням закону та були проведені з урахуванням медичної специфіки обстеження осіб на стан сп`яніння.
Щодо доводів захисника про відсутність акту огляду ОСОБА_1 , апеляційний суд зазначає наступне.
Законом не передбачено проведення окремого огляду для виявлення ознак сп`яніння, такі ознаки встановлюються під час спілкування водія із поліцейськими та констатуються за внутрішнім переконанням поліцейського. Отже, спростування або підтвердження перебування водія в стані сп`яніння, відбувається не через оспорювання наявності ознак, а за рахунок проведення відповідного огляду у встановленому законом порядку, в медичному закладі, що і було запропоновано ОСОБА_1 , який відмовився від огляду, що унеможливлювало складання відповідного акту огляду.
Апеляційний суд не вбачає в діях працівників поліції порушення вимог Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МОЗ та МВС України від 09.11.2015 року № 1452/735, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 оскаржував дії працівників поліції щодо складання відносно нього протоколу. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколах про адміністративні правопорушення та додатках до нього матеріали справи не містять.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.
Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, за ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).
При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.
Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час апеляційного перегляду, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Постанову судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24 липня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, апеляційну скаргу захисника Багрія О.Л. - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду    Т.М. Урдюк