Справа № 453/897/26
№ провадження 2/453/793/26

Р І Ш Е Н Н Я  
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

23 липня 2026 року Сколівський районний суд Львівської області у складі: 
головуючого – судді Брони А.Л.,
секретаря судового засідання Бендеш А.І.,
без учасників справи,
розглянувши у залі суду у місті Сколе Львівської області за порядком спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

14.05.2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» в особі представника Усенко М.І. звернулось в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить стягнути заборгованість за Кредитним договором №9499221 від 03.11.2019 в сумі 23 685,60 грн., суму сплаченого судового збору в розмір 2 662,40 грн., та 8 000,00 грн. – витрат на правову допомогу.
Ухвалою судді від 14.05.2026 було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб.
Розгляд справи відбувся 23.07.2026 без учасників справи.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 03.11.2019 між ОСОБА_1 (надалі – Відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі – Кредитодавець, Первісний кредитор) був укладений Договір про споживчий кредит № 9499221 (надалі – Кредитний договір), згідно з умовами якого відповідач отримав 8 000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом, інших платежів та можливих штрафних санкцій, передбачених Кредитним договором. 
Згідно графіку сплати кредитних коштів (Додаток №1 до кредитного договору № 9499221 від 03.11.2019) відповідачем не було сплачено кредитні кошти, комісії і проценти за користування кредитом у строк, встановлений Кредитним договором.
Кредитодавець умови Кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши Відповідачу кредит у сумі, визначеній Кредитним договором, що підтверджується Платіжним дорученням.
20.02.2020 між Первісним кредитором та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (далі - Позивач) був укладений Договір відступлення прав вимоги 47-МЛ від 20.02.2020, відтак Позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, визначених в реєстрі боржників, включно з правом вимоги і за Кредитним договором № 9499221 від 03.11.2019, що укладений між Кредитодавцем та Відповідачем.
Сума заборгованості відповідача становить 23685,60 грн., з яких прострочена заборгованість за тілом кредиту становить 8000 грн., прострочена заборгованість за сумою відсотків становить 12 005,60 грн., заборгованість по штрафах/пені становить 3 680 грн. Позивачем було надіслано на адресу відповідача письмову претензію про погашення кредитної заборгованості вих. № 19509211/1503 від 01.04.2026, однак така залишилась без відповіді.
28.05.2026 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача ОСОБА_1 , у якому він просить застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити у задоволенні позову. В обгрунтування відзиву зазначено наступне.
Згідно умов кредитного договору № 9499221 від 03.11.2019 строк кредитування становив 25 днів, а кінцевий строк повернення кредитних коштів — 28.11.2019. Отже саме з цього моменту у кредитора виникло право на звернення до суду з відповідними вимогами. Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність становить три роки. Однак з даним позовом позивач звернувся до суду лише у травні 2026 року, тобто після спливу загальної позовної давності. При цьому після спливу строку виконання зобов`язання відповідач не здійснював жодних платежів саме за спірним кредитним договором; договорів реструктуризації або додаткових угод між сторонами не укладалось; борг відповідачем не визнавався; будь-які заяви чи дії, які б свідчили про визнання заборгованості або переривали перебіг позовної давності у розумінні ст. 264 ЦК України, відсутні. Окрім цього, після 2019-2020 років відповідач не отримував від позивача або первісного кредитора жодних письмових вимог, претензій, повідомлень чи інших звернень щодо наявності спірної заборгованості. Будь-який зв`язок із відповідачем фактично був відсутній до моменту отримання копії позовної заяви у 2026 році. У зазначений період відповідач врегульовував питання щодо інших кредитних зобов`язань та здійснював погашення відомих йому заборгованостей, однак щодо спірного договору не мав об`єктивної можливості ані здійснити оплату, ані з`ясувати актуального кредитора, оскільки право вимоги було відступлене третій особі, а будь-яке належне повідомлення про це відповідачу не надсилалося. Крім того, з 16.03.2022 року, відповідач проходив військову службу, у зв`язку з чим протягом тривалого часу був обмежений у можливості належного контролю за наявністю або відсутністю будь-яких старих фінансових зобов`язань, щодо яких кредитори фактично не здійснювали жодних дій та не повідомляли про існування спірної заборгованості. Більше того, право вимоги за договором перейшло до позивача ще 20.02.2020 року на підставі договору відступлення права вимоги, а тому позивач понад шість років не вчиняв належних та своєчасних дій щодо судового захисту свого права. Сам по собі факт відступлення права вимоги не перериває та не зупиняє перебіг позовної давності, а новий кредитор набуває права вимоги у тому обсязі та на тих умовах, які існували на момент переходу права вимоги, включаючи перебіг строків позовної давності.
Зазначено, що позивачем також не надано жодних належних та допустимих доказів повідомлення відповідача про відступлення права вимоги від первісного кредитора до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Матеріали справи не містять доказів направлення відповідачу відповідного письмового повідомлення, доказів його вручення чи належного інформування відповідача про зміну кредитора у зобов`язанні. У зв`язку із цим відповідач протягом тривалого часу об`єктивно не мав інформації щодо особи нового кредитора, наявності будь-якої непогашеної заборгованості саме перед позивачем, а також не отримував жодних вимог, претензій чи повідомлень про необхідність виконання зобов`язання. Більше того, з моменту відступлення права вимоги у 2020 році і до подання позову у 2026 році позивач фактично не вчиняв активних дій щодо реалізації свого права вимоги та судового захисту, що додатково підтверджує тривалу бездіяльність позивача та сплив строку позовної давності. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У зв`язку із викладеним відповідач просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити у задоволенні позову. 
Окрім цього відповідач вважає, що позивачем неправомірно нараховано проценти після завершення строку кредитування. Позивач просить стягнути 8000 грн. — заборгованість за тілом кредиту та 12005,60 грн. — заборгованість за процентами. При цьому строк кредитування відповідно до умов договору становив лише 25 днів, а кінцевий строк повернення кредиту — 28.11.2019. Таким чином, після спливу визначеного договором строку кредитування кредитор втратив право на подальше безстрокове нарахування договірних процентів у порядку та розмірі, передбачених договором. Після спливу строку виконання основного зобов`язання правовідносини сторін переходять у площину охоронних правовідносин, а права кредитора підлягають захисту у спосіб, передбачений положеннями ст. 625 ЦК України, а не шляхом необмеженого нарахування договірних процентів протягом багатьох років. Правова позиція щодо неможливості безмежного нарахування процентів після спливу строку кредитування неодноразово висловлювалась Верховним Судом та Великою Палатою Верховного Суду. Нарахування процентів у розмірі, що значно перевищує суму основного боргу, суперечить принципам розумності, справедливості та добросовісності, визначеним ст.ст. 3, 13 ЦК України, а також фактично призводить до неспівмірного фінансового навантаження на споживача кредитних послуг. Окрім цього, позивачем не надано належного та зрозумілого розрахунку нарахування процентів, який би дозволяв перевірити: конкретний період їх нарахування; підстави та порядок обчислення; відповідність умовам договору; дату припинення нарахування; відповідність заявленої суми вимогам чинного законодавства. Наданий позивачем розрахунок містить лише односторонні внутрішні дані кредитора та не підтверджує правомірності нарахування процентів протягом усього заявленого періоду. За таких обставин вимоги позивача в частині стягнення процентів є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. 
Щодо штрафних санкцій, то такі, на думку відповідача, не підлягають стягненню з нього, оскільки він є військовослужбовцем та проходить військову службу під час дії воєнного стану та особливого періоду. Відповідно до п.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям під час особливого періоду штрафні санкції, пеня та інші види відповідальності за невиконання зобов`язань не нараховуються. Таким чином, заявлені позивачем вимоги в частині стягнення штрафних санкцій є безпідставними та такими, що суперечать прямій законодавчій забороні. Позивачем не надано жодного належного та зрозумілого розрахунку штрафних санкцій, з якого можливо було б встановити: період їх нарахування; вид штрафної санкції; правову підставу нарахування; порядок обчислення; дату припинення нарахування. Натомість, позивачем заявлено лише узагальнену суму штрафних санкцій без належного документального підтвердження її формування. Крім того, одночасне нарахування значної суми процентів та штрафних санкцій за тривалий період фактично призводить до подвійної цивільно-правової відповідальності відповідача за одне й те саме порушення зобов`язання та суперечить принципам розумності, добросовісності та справедливості, визначеним ст.ст. 3, 13 ЦК України. З огляду на незначний розмір основного боргу, тривалий строк бездіяльності самого позивача, відсутність належного розрахунку штрафних санкцій, а також проходження відповідачем військової служби, заявлена до стягнення сума штрафних санкцій є явно неспівмірною та не підлягає задоволенню. 
Відповідач вказує, що позивачем не доведено належними доказами фактичне отримання ним кредитних коштів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України саме на позивача покладається обов`язок доказування тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог.
На підтвердження факту видачі кредитних коштів позивачем до матеріалів справи долучено лише копію платіжного доручення. Разом із тим платіжне доручення саме по собі не є беззаперечним та достатнім доказом фактичного отримання відповідачем грошових коштів, оскільки не підтверджує: фактичного зарахування коштів на банківський рахунок; належності банківської картки саме відповідачу; успішного виконання платіжної операції; отримання та використання відповідачем спірних коштів. Належними доказами фактичного отримання кредитних коштів могли б бути, зокрема: банківська виписка; підтвердження зарахування коштів банком; інформація щодо належності банківської картки відповідачу; підтвердження проведення успішної транзакції. Показовим є те, що сам позивач звернувся до суду з клопотанням про витребування в АТ КБ «ПриватБанк» інформації щодо фактичного надходження коштів на банківську картку відповідача. Отже, станом на момент звернення до суду позивач не мав достатніх та належних доказів фактичного отримання відповідачем кредитних коштів. Більше того, сам факт формування платіжного доручення кредитором не свідчить про належне виконання ним свого обов`язку щодо передачі грошових коштів позичальнику. Таким чином, позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами сам факт виникнення у відповідача грошового зобов`язання у заявленому розмірі, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. 
Щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, то на думку відповідача, такі є завищеними та неспівмірними. Дана справа є типовою справою про стягнення заборгованості за договором мікрокредитування та не потребувала значного обсягу юридичної роботи, проведення експертиз, допиту свідків чи підготовки складних процесуальних документів. Подана позовна заява має очевидний шаблонний характер та фактично складається із стандартних правових позицій, які систематично використовуються позивачем у значній кількості аналогічних справ. Окрім цього, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що також свідчить про незначну складність спору. Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 141 ЦПК України судові витрати повинні бути співмірними складності справи, обсягу наданих послуг, часу, витраченого адвокатом тощо. При цьому ціна позову у даній справі становить 23685,60 грн, тоді як заявлені витрати на професійну правничу допомогу складають 8000 грн., що є явно непропорційним та надмірним фінансовим навантаженням для відповідача. Крім того, значна частина зазначених у детальному описі робіт фактично охоплюється підготовкою типового шаблонного позову та не свідчить про виконання адвокатом складної або унікальної правничої роботи саме у цій справі. Враховуючи характер спору, незначну складність справи, розгляд справи у спрощеному провадженні, а також принцип співмірності судових витрат, заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу є надмірним. При цьому позивачем також не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження правильності здійсненого розрахунку заборгованості та штрафних санкцій, а долучені до позовної заяви матеріали не дають можливості встановити правомірність і обґрунтованість заявленої до стягнення суми. За таких обставин правові підстави для задоволення позову відсутні.
Відповідно до ч.3 ст. 211, ч.2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Згідно з ч.1 ст. 4, ч.1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Як вбачається з матеріалів справи, 03.11.2019 між ОСОБА_1 (надалі – Відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі – Кредитодавець, Первісний кредитор) був укладений Договір про споживчий кредит № 9499221 (надалі – Кредитний договір).
Згідно п.п.1.1.-1.5. Договору, Позикодавець зобов?язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати Позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2. Договору (далі - кредит), а Позичальник зобов?язується повернути Позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п.1.4. Договору термін та виконати інші зобов?язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором.
Сума кредиту становить 8000,00 грн. у валюті: Українські гривні.
Кредит надається строком на 25 днів з 03.11.2019.
Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 28.11.2019.
Сукупна вартість кредиту складає 20.00 грн. в грошовому виразі та 4.00 відсотків річних у процентному значенні, і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Сукупна вартість кредиту розрахована виходячи з припущення, що Кредитний договір залишиться чинним протягом погодженого строку та що Позикодавець і Позичальник виконають свої обов?язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі.
Комісія за надання кредиту: 0.00 грн., яка нараховується за ставкою 0.00 відсотків від суми кредиту одноразово;
Проценти за користування кредитом: 20.00 грн., які нараховуються за ставкою 0.01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована.
Згідно п.п.1.6.-1.7. Договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені п.2.2.3 цього Договору.
Розрахунок сукупної вартості кредиту зазначено в Графіку розрахунків, який є невід?ємною частиною цього Договору.
Згідно Додатку №1 до Кредитного договору №9499221 від 03.11.2019, дата платежу: 28.11.2019. Кредит: 8 000,00 грн. Комісія за надання кредиту: 0,00. Проценти: 20,00. Разом: 8 020,00 грн.
20.02.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Кредит-Капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги №47-МЛ, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Кредит-Капітал» права грошової вимоги до боржників за договором позики, у т.ч. і за Кредитним договором № 9499221 від 03.11.2019 до відповідача ОСОБА_1 , що підтверджується реєстром боржників до договору факторингу.
Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Стаття 1048 ЦК України регламентує, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
У відповідності до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно із ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, якою регламентовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання за Договором.
Згідно виписки з особового рахунка за Кредитним договором №9499221 від 03.11.2019, заборгованість відповідача перед позивачем становить23 685,60 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 5 000 грн., заборгованість за відсотками становить 12 005,6 грн.; заборгованість по штрафах/пені становить – 3 680 грн.
Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.
За положеннями п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
З огляду на те, що відповідач не належно виконує взяті на себе зобов`язання, прострочив погашення поточних платежів, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягає стягненню заборгованість та тілом кредиту в розмірі 8 000,00 грн.
Крім основної суми заборгованості позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по процентам в розмірі 12 005,60 грн.
Відносно даної вимоги суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. 
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодаця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Така позиція суду узгоджується з висновками, викладеними у постанові ВП ВС від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 та у постанові ВП ВС від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, які відповідно до ст. 263 ЦПК України враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. 
А відтак, враховуючи аналіз вищенаведених норм закону, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягали б 20,00 грн. відсотків за користування позикою, нарахованих в межах строку дії укладеного між сторонами договору позики № 9499221 від 03.11.2019. Однак, як вбачається з розрахунку заборгованості, вказані відсотки відповідачем погашені.
Щодо пролонгації кредиту, умови якої визначені п.2.3 Договору, суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази вчинення відповідачем дій, передбачених п.2.5 Договору, які зумовлюють продовження строку користування кредитом.
Окрім цього, як вбачається з виписки особового рахунку за Кредитним договором №9499221 від 03.11.2019, станом на 14.04.2026 (включно), заборгованість відповідачем перед позивачем по штрафам становить 3 680,00 грн. 
Так, з 24.02.2022 року відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено режим воєнного стану.
15.03.2020 Верховна Рада України прийняла Закон України № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено новими пунктом 18 відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Також розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування"доповнено пунктом 61, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені ч.4 ст. 10561 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені ч.2 ст. 3 Закону. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем".
На підставі вищевикладеного вимога в частині стягнення неустойки за кожен день неналежного виконання кожного окремого зобов`язання, нарахованої станом на 14.04.2026 (включно), у розмірі 3 680 грн. 00 коп. з відповідача задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
З урахуванням викладеного, на переконання суду, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 8 000,00 грн. заборгованості за кредитним договором № 9499221 від 03.11.2019, яка складається з заборгованості за тілом кредиту.
Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, то суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України).
Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи є порушеним право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності без встановлення порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача не відповідає вимогам закону.
Верховний Суд у постанові від 13 березня 2023 року у справі № 207/1892/18 констатував, що згідно з ч.ч.1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Разом з тим дії, що свідчать про переривання позовної давності повинні бути вчинені до спливу позовної давності. До подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 01 червня 2022 року у справі № 686/23170/19.
Суд враховує, що пунктом 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, який набрав чинності з 02 квітня 2020 року, визначено, що під час дії карантину, встановленого КМУ, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, який скасовано на всій території України з 01 липня 2023 року.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України №64/2022 з 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан, який триває і на час вирішення цього спору.
Законом України № 2120-ІХ від 15 березня 2022 року, який набрав чинності 17 березня 2022 року, розділ ЦК України «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено п.19, відповідно до якого у період дії воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу продовжуються на строк його дії.
Зазначену обставину підтвердив Верховний суд у справі № 212/10834/21 від 06.12.2023. Відповідно до позиції касаційного суду, у пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності, і всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Так, за матеріалами справи підтверджено, що договір позики укладено 03.11.2019 року, строк позики складає 25 днів, термін платежу 28.11.2019. Позивач звернувся з цим позовом 14.05.2026, отже строк позовної давності не пропустив, оскільки у період з 02.04.2020 по 30.06.2023 (до моменту скасування карантину на території України), строк позовної давності законодавцем продовжено на час дії карантину, а з 17.03.2022 цей строк продовжено на строк дії воєнного стану, який наразі триває. З 4 вересня 2025 року набув чинності Закон України № 4434-IX, яким повністю скасовано зупинення строків. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач звернувся до суду з правом грошової вимоги до відповідача в межах строку позовної давності.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційну розміру задоволених позовних вимог. А тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 905,22 грн. сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (34%).
Частиною другою статті 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Приписами ч.2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи долучено договір про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025, укладений між ТОВ «Факторингова компанія «Кредит-Капітал» та Адвокатським бюро «Апологет», Акт №Д/22406 наданих послуг (правової (правничої) допомоги) від 14.04.2026, згідно якого сума наданих послуг відповідно до Договору складає 8 000,00 грн.; детальний опис наданих послуг до Акту №Д/22406 від 14.04.2026 за Договором про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01 липня 2025 року; ордер на надання правничої допомоги.
Дослідивши надані докази, враховуючи положення статті 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог – 2 720,00 грн., як компенсацію витрат на професійну правничу допомогу.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 274, 289 ЦПК України, ст. ст. 625, 629, 1048, 1049, 1050 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,- задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», місцезнаходження: 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, 28 корпус, код ЄДРПОУ 35234236 - заборгованість за Кредитним договором №9499221 від 03.11.2019 в сумі 8 000,00 грн., суму сплаченого судового збору в розмір 905,22 грн., та 2 720,00 грн. – витрат на правову допомогу.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду. 
Повне найменування сторін у справі:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», місцезнаходження: 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, 28 корпус, код ЄДРПОУ 35234236.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя