ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
08 липня 2026 року справа №200/5863/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Блохіна А.А., Геращенка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2026 р. у справі № 200/5863/25 (головуючий І інстанції Чекменьов Г.А.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі – відповідач, ВЧ, ВЧНГУ), в якій просив: визнати протиправною бездіяльність, яка полягає у не включенні військовослужбовця ОСОБА_1 до списків особового складу, що має право на отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 153 від 11.02.2025, та її невиплаті; зобов`язати включити військовослужбовця ОСОБА_1 до списків особового складу, що мають право на виплату, та нарахувати і виплатити йому одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 153 від 11.02.2025. 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2026 року задоволено позов, а саме суд:
Визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка полягає у не включенні військовослужбовця ОСОБА_1 до списків особового складу, що має право на отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 153 від 11.02.2025.
Зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025. 
Відповідач, не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні в позовних вимогах у повному обсязі.
В обґрунтування скарги зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153 затверджено «Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», право на отримання винагороди мають військовослужбовці рядового, сержантського та старшинського складу Збройних сил України, які відповідають таким критеріям: були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану у віці до 25 років; брали безпосередню участь у бойових діях у районах ведення бойових дій сукупно не менше 6 місяців (станом на 13 лютого 2025 року); продовжували службу у війську на момент набрання чинності урядовою постановою (13 лютого 2025 року); не притягувалися до кримінальної чи адміністративної відповідальності за військові правопорушення та не мають чинних дисциплінарних стягнень.
На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153 затверджено «Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», Міністром оборони України надано окреме доручення № 999/уд від 20 лютого 2025 року про реалізацію положень вказаної вище постанови яке визначає, що виплата винагороди для цієї категорії військовослужбовців здійснюється за наказом командира військової частини.
Також, вказаним дорученням затверджено форму довідки про участь у бойових діях в районах їх ведення (ДОВІДКА про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин).
При цьому довідка, яка видається згідно з Додатком 6 до Порядку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 413 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2024 р. № 837) для надання та позбавлення статусу учасника бойових дій, не є підставою для виплати винагороди, оскільки не охоплює усі аспекти, що впливають на виплату. Періоди вказані в цій довідці, не можуть бути використані як підстава для нарахування винагороди, оскільки вони включають як періоди безпосередньої участі у бойових діях, так і інші періоди, за які виплата не передбачена.
Факт участі у бойових діях підтверджується на підставі: бойового наказу (розпорядження); журналу бойових дій, оперативної обстановки, бойового донесення; рапорту командира підрозділу.
Таким чином, постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153 та дорученням Міністра оборони України № 999/уд від 20 лютого 2025 року чітко визначені умови та підстави для виплати одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень.
Позивачем було надано суду Довідку про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України від 10.07.2025 №40/35/10/1-3060, яка видана згідно з Додатком 6 Порядку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 413 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2024 р. № 837. Вказана Довідка не відображає кількість днів безпосередньої участі в бойових діях та посилання на неї під час розгляду справи є безпідставним, оскільки вказана довідка не відповідає формі дорученням Міністра оборони України № 999/уд від 20 лютого 2025 року, та не підтверджує кількість днів безпосередньої участі військовослужбовця ОСОБА_1 у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій.
Згідно до наказів про залучення до виконання бойових завдань, журналу бойових дій, рапортів командира підрозділу кількість днів безпосередньої участі військовослужбовця ОСОБА_1 у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій складає 170 днів.
Від позивача надійшов відзив на скаргу.
В обґрунтування зазначено, зокрема, що згідно довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України від 10.07.2025 року № 40/35/10/1-3060, підтверджується участь ОСОБА_1 у бойових діях в період часу з 24.02.2022 по 31.12.2022, з 12.04.2023 по 24.05.2023, з 28.07.2023 по 04.08.2023, з 16.10.2023 по 27.10.2023, з 16.12.2023 по 18.01.2024, з 29.04.2025 по 30.04.2025, тобто за сукупністю становить понад 12 місяців.
Зміст вказаного документу містить інформацію, яка підтверджує безпосередню участь ОСОБА_1 у бойових діях. Зокрема, у довідці міститься перелік 37 документів, які підтверджують участь ОСОБА_1 у бойових діях. Такими документами є журнали бойових дій та накази командира вч НОМЕР_1 НГУ про оголошення періодів участі у заходах (перелік зазначено у довідці).
Тобто, інформація зазначена в наданій довідці є достовірною та достатньою для визначення періодів участі ОСОБА_1 у бойових діях, оскільки формувалась на підставі журналів бойових дій та відповідних наказів командира вч НОМЕР_1 НГУ.
Разом з тим, військова частина НОМЕР_1 НГУ надала на прохання ОСОБА_1 , для підтвердження періодів участі у бойових діях, саме довідку про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, а не інший документ.
Враховуючи вказані обставини позивач вважає, що інформація про періоди участі Позивача у бойових діях, яка була надана до суду є об`єктивною, достовірною та офіційною.
Інші підстави, які надають ОСОБА_1 право на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень
Відповідно до частини 1 статті 311 КАС України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 КАС України, встановив наступне.
Позивач проходить військову службу на посаді старшого інструктора (з бойової підготовки) відділення інструкторів батальйону спеціального призначення “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України у військовому званні сержант. 
Відповідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 243 з 04.11.2021 позивач був зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 НГУ для проходження строкової військової служби.
Позивач є учасником бойових дій відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 від 16.05.2024, нагороджений ордером за мужність 3 ступеня та іншими відзнаками.
Згідно з витягом з наказу (по стройовій частині) командира Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 від 11.04.2022 № 95 ОСОБА_1 прийнятий на військову службу за контрактом на три роки на посаду стрільця 1 відділення 3 взводу спеціального призначення 1 роти спеціального призначення батальйону спеціального призначення “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” у військовому званні солдат.
У військовому квитку ( НОМЕР_5 ) ОСОБА_1 містяться відмітки: про призов на строкову військову службу – 04.11.2021; про прийняття на військову службу за контрактом – 11.04.2022; присвоєння звання молодший сержант – 12.04.2024, сержант – 18.04.2025.
Довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України від 10.07.2025 № 40/35/10/1-3060, підтверджується участь ОСОБА_1 у бойових діях в період часу з 24.02.2022 по 31.12.2022, з 12.04.2023 по 24.05.2023, з 28.07.2023 по 04.08.2023, з 16.10.2023 по 27.10.2023, з 16.12.2023 по 18.01.2024, з 29.04.2025 по 30.04.2025.
Під час безпосередньої участі в бойових діях, позивач отримав поранення пов`язані із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 06.12.2023 № 40/35/13-372; довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 03.03.2025 № 40/35/11/5-1183; довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 13.05.2025 № 40/35/11/5-1285.
Згідно з витягом щодо судимості до кримінальної відповідальності позивач не притягувався 
Згідно з довідкою вч НОМЕР_1 НГУ № 40/35/10/1-1961 від 23.05.2025, ОСОБА_1 дійсно проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 з 11.04.2022 по теперішній час.
16.07.2025 ОСОБА_1 звернувся із рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 НГУ про виплату йому одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень.
Згідно повідомлення Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 25/35/12-К.328 від 28.07.2025 підстави для виплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень відсутні, оскільки призваний на військову службу з 04.11.2021, що не передбачено умовами Постанови КМУ № 153 від 11.02.2025.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Згідно зі статтею 67 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 № 64/2022, який затверджено Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, у Україні введено воєнний стан, який триває й до теперішнього часу.
Основним Законом, що відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року (далі - Закон № 2011-ХІІ).
Зі змісту пункту 1 частини 1 статті 3 Закону № 2011-ХІІ вбачається, що дія цього Закону поширюється на: військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.
На підставі статті 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає, зокрема,: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби.
Відповідно до частини 2 статті 2 Закону № 2232 проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.
Згідно з частиною 6 статті 2 Закону № 2232 передбачені види військової служби, зокрема, базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу.
Як визначено частиною 7 статті 2 Закону № 2232 базову військову службу громадяни України проходять відповідно до законів України у Збройних Силах України та інших військових формуваннях з метою здобуття військово-облікової спеціальності, набуття практичних навичок і умінь для збройного захисту Вітчизни.
На підставі частини 1 статті 4 Закону № 2232 Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом:
призову (направлення) громадян України на військову службу;
прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Згідно з частиною 2 статті 15 Закону № 2232 громадяни України, які перебувають на військовому обліку призовників, у добровільному порядку можуть бути прийняті на військову службу за контрактом на умовах, передбачених частиною першою статті 20 цього Закону, та в порядку, визначеному положеннями про проходження військової служби громадянами України.
11 лютого 2025 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 153 Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану, якою затверджено Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (далі - Постанова № 153, у редакції від 08.04.2025)
Пунктом 2 Постанови № 153 затверджено Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (далі Порядок № 153).
Відповідно до пункту 3 Постанови № 153: 
1) учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.
Разом із тим, як роз`ясненням департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від 04.06.2025, так і окремим дорученням Міністра оборони України від 20.02.2025 № 999/уд визначено, що постановою № 153 передбачено виплату двох окремих видів винагороди: одноразову грошову допомогу після укладення контракту на проходження військової служби у ЗСУ на посадах рядового складу; одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах.
Згідно пункту 4 Постанови № 153 установлено, що:
особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
Міністерством оборони України на виконання Постанови № 153 було прийнято окреме доручення № 5601/уд від 26.09.2025, пунктом 4 якого установлено проводити виплату винагороди військовослужбовцям, які після 13.02.2025 були звільнені з військової служби та виключені зі списків особового складу військових частин (установ) і не отримали належну їм винагороду, шляхом внесення змін до наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу частини на підставі повідомлення (довідки) про проведення попередньої перевірки та оформлених належним чином підтверджуючих документів.
Аналізуючи зміст абзацу другого пункту 4 Постанови № 153 колегія суддів дійшла висновку, що реалізація права на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1000000 грн можлива за таких умов:
- до 13.02.2025 особу осіб у віці до 25 років, призвано на військову службу під час воєнного стану;
- станом на 13.02.2025 особа проходила військову службу;
- до 13.02.2025 особа брала безпосередню участь у бойових діях не менше шести місяців.
Отже, для отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1000000 грн станом на 13 лютого 2025 року мають існувати одночасно усі три обов`язкові умови.
Матеріали справи свідчать, що позивач до введення правового режиму воєнного стану був призваний на строкову військову службу.
Так, у військовому квитку ( НОМЕР_5 ) ОСОБА_1 містяться відмітки: про призов на строкову військову службу – 04.11.2021; про прийняття на військову службу за контрактом – 11.04.2022;присвоєння звання молодший сержант – 12.04.2024, сержант – 18.04.2025.
Під час дії воєнного стану до набрання чинності постановою КМУ № 153, у віці до 23 років позивачем укладений контракт про проходження військової служби, проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 НГУ та брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, сукупний строк яких становить більше шести місяців станом на дату набрання чинності постановою КМУ № 153.
Тобто, позивач брав безпосередню участь у бойових діях у районах ведення бойових (воєнних) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців у складі Збройних Сил України.
Щодо посилання скаржника на невідповідність поданої позивачем довідки, колегія суддів зазначає наступне. 
Колегія суддів зазначає, ні Постанова № 153, ні Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 не містить спеціальної форми довідки про підтвердження участі військовослужбовця саме у бойових діях.
Зміст та форма Довідки наданої позвиачем, визначена Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №413, якою затверджений Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (далі - Порядок №413).
Вказаною постановою КМУ затверджений Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, що додається.
Цим же Порядком №413 затверджена форма Довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (Додаток 6).
Отже, зміст Довідки наданої позивачем може бути використано у правовідносинах щодо отриманням статусу учасника бойових дій та у спірних правовідносинах.
Колегія суддів не приймає посилання скаржника на те, що згідно до наказів про залучення до виконання бойових завдань, журналу бойових дій, рапортів командира підрозділу, кількість днів безпосередньої участі військовослужбовця ОСОБА_1 у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій складає 170 днів, колегія суддів зазначає, що матеріали справи не підтверджують вказані обставини, довідка надана позивачем спростовує вказані обставини, а відповідачем не надано докази в спростування інформації наведеній в довідці.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 77 та ч. 1 ст. 90 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до пункту 4 частини другої та частини четвертої статті 245 КАС України суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення на користь позивача лише за умови, що: позивач виконав усі вимоги закону для отримання відповідного рішення; орган влади не має дискреції, тобто не має права обирати між кількома варіантами поведінки.
Якщо ж для вирішення питання орган влади повинен здійснити оцінку документів, перевірити їх відповідність, витребувати додаткові відомості, усунути розбіжності або використати інші інструменти, що належать до його компетенції, суд не вправі підміняти собою адміністративний орган, а має лише зобов`язати його розглянути заяву та ухвалити рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом.
Така позиція є усталеною і узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 18 березня 2014 року у справі № 21-11а14 та від 22 квітня 2014 року у справі № 21-484а13, та у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2022 року у справі № 520/12333/21, від 09 травня 2024 року у справі № 580/3690/23, від 08 грудня 2025 року у справі № 420/13975/24.
Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку про наявність підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги у спірних відносинах після підписання контракту для проходження військової служби в Збройних Силах України,.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв не у межах повноважень, не правомірно відмовив позивачу.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, тому, при таких обставинах, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2026 р. у справі № 200/5863/25 - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2026 р. у справі № 200/5863/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 08 липня 2026 року.

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв 

Судді А.А. Блохін

І.В. Геращенко