ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2026 року | Справа №160/16714/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді | Прудника С.В. |
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

16.06.2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 15.06.2026 року через систему «Електронний суд» позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії ОСОБА_1 в розмірі 14 978,72 грн, на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,121, починаючи з 01.03.2026 для забезпечення індексації пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести починаючи з 01.03.2026 перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії ОСОБА_1 в розмірі 14 978,72 грн на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,121 та у зв`язку з цим здійснювати виплату пенсії ОСОБА_1 у повному обсязі з видатків бюджету Пенсійного фонду України на виплату пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у загальному порядку, встановленому цим Законом, а не з видатків на погашення заборгованості з виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) на виконання ретроспективних судових рішень та видатків на виплату пенсій у солідарній системі, перерахованих на виконання рішень суду.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач вказує, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.07.2025 у справі №160/10618/25 їй було проведено перерахунок пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2018-2020 роки у розмірі 9118,81 грн, збільшеного на відповідні коефіцієнти підвищення, у результаті чого з 01.03.2025 зазначений показник становив 14 978,72 грн. Позивач зазначає, що відповідно до частини другої статті 42 Закону України №1058-IV щороку з 1 березня має проводитися перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який враховується для обчислення пенсії. На її думку, з 01.03.2026 відповідач був зобов`язаний здійснити індексацію її пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення 1,121, визначеного постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2026 №236. Разом з тим, як зазначає позивач, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не здійснило належного перерахунку пенсії, застосувавши до неї положення підпункту 6 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України №236 щодо застосування зниженого коефіцієнта для пенсій, призначених у 2021-2022 роках. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки Закон України №1058-IV не передбачає можливості диференціації розміру індексації залежно від року призначення пенсії, а встановлення різних коефіцієнтів збільшення постановою Кабінету Міністрів України суперечить положенням частини другої статті 42 Закону №1058-IV та статті 22 Конституції України. Крім того, позивач посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 16.04.2025 у справі №200/5836/24, щодо необхідності застосування при індексації пенсії саме того показника середньої заробітної плати, який безпосередньо враховувався при її обчисленні, а не показника, визначеного станом на 01.10.2017. Також позивач зазначає, що ефективним способом захисту її порушеного права є не лише зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії із застосуванням коефіцієнта 1,121, а й зобов`язання здійснювати виплату перерахованої пенсії у загальному порядку фінансування пенсій у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, а не за рахунок окремо передбачених видатків на виплату пенсій, перерахованих на виконання судових рішень. У зв`язку з наведеним позивач просить суд визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не проведення належного перерахунку пенсії з 01.03.2026, зобов`язати відповідача здійснити відповідний перерахунок із застосуванням коефіцієнта збільшення 1,121 та виплачувати пенсію у повному обсязі в порядку, встановленому Законом України №1058-IV.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2026 року, зазначена вище справа була розподілена та 17.06.2026 року передана судді Пруднику С.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.06.2026 року вказану позовну заяву було залишено без руху через невідповідність вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України.
У встановлений ухвалою суду від 22.06.2026 року строк позивач усунув недоліки адміністративного позову.
29.06.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято до свого провадження означену позовну заяву та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
Відповідач не скористався своїм правом щодо подання відзиву на позовну заяву, заяв/клопотань суду не направлено, а відтак враховуючи положення частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справу за наявними матеріалами у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин. 
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом установлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 2021 року.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.07.2025 у справі №160/10618/25 зобов`язано відповідача провести відповідний перерахунок пенсії позивача. На виконання зазначеного судового рішення з 11.10.2024 позивачу проведено перерахунок пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2018-2020 роки у розмірі 9118,81 грн, збільшеного на коефіцієнти підвищення 1,14, 1,197 та 1,0796, унаслідок чого зазначений показник становив 13 433,83 грн.
У подальшому, з 01.03.2025, пенсію позивача перераховано із застосуванням зазначеного показника середньої заробітної плати, збільшеного також на коефіцієнт 1,115, унаслідок чого його розмір становив 14 978,72 грн.
25.02.2026 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №236 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2026 році», пунктом 1 якої передбачено проведення з 01.03.2026 перерахунку пенсій відповідно до Порядку проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124, із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати у розмірі 1,121.
Разом з тим, позивачу з 01.03.2026 перерахунок пенсії із застосуванням коефіцієнта 1,121 не проведено.
З метою досудового врегулювання спору представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із відповідним зверненням щодо проведення індексації пенсії.
Листом від 21.05.2026 №0400-010303-8/96721 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для проведення з 01.03.2026 індексації її пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення 1,121.
Не погоджуючись із зазначеною позицією відповідача та вважаючи, що її право на належний перерахунок пенсії з 01.03.2026 порушено, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає, зокрема, право на забезпечення їх у старості.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові, організаційні та фінансові засади загальнообов`язкового державного пенсійного страхування визначені Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV).
За приписами частини першої статті 5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.
Відповідно до частини другої статті 42 Закону №1058-IV для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.
Розмір та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду України за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим частини другої статті 42 Закону №1058-IV.
Таким чином, законодавець безпосередньо визначив предмет щорічної індексації – показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який враховується для обчислення пенсії, водночас делегувавши Кабінету Міністрів України повноваження визначати порядок такого збільшення та конкретний коефіцієнт у межах, установлених законом.
На виконання зазначених законодавчих положень постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124 затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону №1058-IV (далі - Порядок №124).
Пунктом 1 Порядку №124 визначено механізм проведення перерахунку раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення пенсії.
При цьому пунктом 5 Порядку №124 передбачено, що кожен наступний перерахунок у зв`язку із збільшенням показника середньої заробітної плати проводиться з урахуванням збільшеного у попередніх роках показника.
У цій справі суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 16.04.2025 у справі №200/5836/24.
У зазначеній постанові Верховний Суд, розглядаючи аналогічні правовідносини щодо індексації пенсій, призначених за Законом №1058-IV у 2020–2023 роках, дійшов висновку, що під час проведення індексації повинен застосовуватися саме той показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який враховувався для обчислення конкретної пенсії при її призначенні.
Верховний Суд наголосив, що абзац перший у сукупності з абзацом другим пункту 5 Порядку №124 має застосовуватися у відповідності до частини другої статті 42 Закону №1058-IV. У разі невідповідності підзаконного нормативно-правового акта закону застосуванню підлягає акт вищої юридичної сили. Судова палата прямо зазначила, що при проведенні перерахунку пенсій, призначених у 2020–2023 роках, у зв`язку з щорічною індексацією збільшенню підлягає показник середньої заробітної плати (доходу), який враховувався для обчислення пенсії.
Отже, з огляду на положення частини третьої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України та зазначений правовий висновок Верховного Суду, суд при вирішенні цієї справи виходить із пріоритетності положень Закону №1058-IV над положеннями Порядку №124 у разі їхньої невідповідності.
Судом установлено, що позивач отримує пенсію, призначену відповідно до Закону №1058-IV, а при її обчисленні застосовувався показник середньої заробітної плати за 2018–2020 роки у розмірі 9118,81 грн.
На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.07.2025 у справі №160/10618/25 цей показник був врахований відповідачем при наступних перерахунках пенсії позивача та збільшений на передбачені законодавством коефіцієнти. Зокрема, з 01.03.2025 застосовано коефіцієнти 1,14, 1,197, 1,0796 та 1,115, унаслідок чого показник середньої заробітної плати становив 14 978,72 грн.
Таким чином, саме показник 14 978,72 грн є показником середньої заробітної плати, який безпосередньо враховувався при обчисленні пенсії позивача та підлягає подальшому збільшенню при проведенні щорічної індексації.
25.02.2026 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №236 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2026 році».
Пунктом 1 постанови №236 установлено, що з 01.03.2026 перерахунок пенсій згідно з Порядком №124 проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати у розмірі 1,121.
Отже, за загальним правилом саме коефіцієнт 1,121 визначений Урядом як коефіцієнт збільшення показника середньої заробітної плати при проведенні індексації пенсій з 01.03.2026.
Разом із тим, положення підпункту 6 пункту 2 постанови №236 встановлюють спеціальні правила щодо пенсій, призначених до 31.12.2025 включно, які не були підвищені відповідно до пункту 1 цієї постанови, передбачаючи застосування додаткових коефіцієнтів збільшення залежно від року призначення пенсії.
Суд зазначає, що сама по собі наявність зазначеного нормативного регулювання не може бути підставою для відмови позивачу у застосуванні коефіцієнта, визначеного пунктом 1 постанови №236, якщо таке застосування призводить до невиконання імперативних приписів частини другої статті 42 Закону №1058-IV.
Верховний Суд у постанові від 16.04.2025 у справі №200/5836/24 вже сформував правовий підхід, відповідно до якого при щорічній індексації пенсій, призначених за Законом №1058-IV, збільшенню підлягає саме показник середньої заробітної плати, який був врахований при обчисленні пенсії, а положення Порядку №124 застосовуються лише в частині, яка не суперечить Закону №1058-IV.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що відповідач, не здійснивши позивачу з 01.03.2026 перерахунок пенсії шляхом збільшення показника середньої заробітної плати у розмірі 14 978,72 грн на коефіцієнт 1,121, діяв не у спосіб, передбачений законом.
При цьому суд не наділений повноваженнями підміняти орган Пенсійного фонду при здійсненні розрахунку остаточного розміру пенсійної виплати, оскільки такий розрахунок залежить від усієї сукупності складових пенсійної справи. Водночас у цій справі правова підстава та спосіб перерахунку є визначеними, а саме - збільшення показника середньої заробітної плати, який враховувався при обчисленні пенсії позивача, на коефіцієнт 1,121 з 01.03.2026.
За наведених обставин належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправними дій відповідача щодо не проведення такого перерахунку та зобов`язання відповідача провести відповідний перерахунок пенсії з 01.03.2026 з урахуванням зазначеного показника та коефіцієнта.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Належних та достатніх доказів правомірності не проведення позивачу відповідного перерахунку пенсії відповідачем суду не надано.
Таким чином, позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача щодо не проведення з 01.03.2026 перерахунку пенсії позивача із застосуванням коефіцієнта збільшення 1,121 та зобов`язання відповідача провести такий перерахунок підлягають задоволенню.
Щодо вимоги про визначення порядку та джерела фінансування виплати перерахованої пенсії
Водночас суд не вбачає правових підстав для задоволення позовної вимоги в частині зобов`язання відповідача у зв`язку з проведенням перерахунку здійснювати виплату пенсії «у повному обсязі з видатків бюджету Пенсійного фонду України на виплату пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у загальному порядку», а не з видатків, передбачених для виплати пенсій, перерахованих на виконання судових рішень.
Насамперед суд звертає увагу на те, що предметом цього спору є правомірність не проведення позивачу щорічної індексації пенсії з 01.03.2026 та відповідний спосіб її перерахунку. На момент розгляду справи порушення права позивача саме у частині визначеного ним порядку фінансування майбутньої виплати перерахованої пенсії судом не встановлено.
Позивач фактично просить суд наперед визначити спосіб фінансування пенсійної виплати, яка має здійснюватися після виконання рішення суду про перерахунок пенсії, та зобов`язати відповідача утримуватися від застосування певного механізму фінансування у майбутньому.
Разом із тим адміністративне судочинство спрямоване на захист уже порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів особи. Судовому захисту підлягає конкретне право у зв`язку з конкретним рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, правомірність яких є предметом судового контролю.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є, зокрема, справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За приписами частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи або законні інтереси.
Таким чином, необхідною передумовою судового захисту є встановлення факту порушення права або наявності реальної загрози його порушення у конкретних правовідносинах.
У спірних правовідносинах відповідач на час розгляду справи не здійснював виплату позивачу перерахованого на виконання цього рішення розміру пенсії із застосуванням того чи іншого спеціального джерела фінансування, оскільки відповідний перерахунок ще не проведено.
Відтак відсутні фактичні дані, які б давали суду підстави дійти висновку, що після проведення перерахунку відповідач обов`язково застосує саме той порядок фінансування, який позивач вважає незаконним.
Зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії може бути застосоване судом лише за наявності встановленого порушення та з урахуванням фактичних обставин конкретної справи.
У цьому контексті суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену, зокрема, у постанові від 07.05.2025 у справі №640/8914/22, де суд погодився з висновком про передчасність вимоги, спрямованої на регулювання майбутніх дій пенсійного органу, коли відповідний перерахунок ще не проведено та відсутні підстави достеменно вважати, що відповідач у майбутньому діятиме саме у спосіб, який оспорює позивач.
Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 24.01.2024 у справі №810/820/18, в якій Суд зазначив, що вимога є передчасною, якщо її задоволення означало б вирішення спору, який фактично ще не виник.
При цьому суд враховує, що визнання способу захисту ефективним не означає можливості суду вирішувати наперед усі потенційні питання, які можуть виникнути на стадії виконання рішення.
Верховний Суд у постановах від 23.12.2021 у справі №480/4737/19 та від 08.02.2022 у справі №160/6762/21 наголошував, що ефективний спосіб захисту має забезпечувати максимально дієве поновлення порушеного права за існуючого законодавчого регулювання, бути адекватним фактичним обставинам справи та відповідати характеру конкретного порушення. Такий підхід також відображений у подальшій практиці Верховного Суду.
Отже, вимога про ефективний спосіб захисту не звільняє позивача від необхідності довести факт конкретного порушення його права, а суд – від обов`язку встановити фактичні обставини, на підставі яких такий спосіб захисту може бути застосований.
Суд також бере до уваги, що питання правомірності постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 №821 «Про затвердження Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень» є предметом окремого судового спору у справі №320/51895/25.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04.03.2026 у справі №320/51895/25 постанову №821 визнано протиправною та нечинною. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.06.2026 апеляційні скарги Кабінету Міністрів України та Міністерства соціальної політики, сім`ї та єдності України залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Разом із тим зазначені судові рішення не є предметом розгляду у цій справі та не усувають необхідності встановлення конкретного порушення права саме позивача у спірних правовідносинах.
Більше того, навіть наявність або відсутність чинного нормативного механізму фінансування пенсій, перерахованих на виконання судових рішень, сама по собі не свідчить про те, що відповідач уже порушив право позивача на отримання перерахованої пенсії саме шляхом застосування певного джерела фінансування.
Суд не може ґрунтувати висновок про протиправність майбутньої поведінки суб`єкта владних повноважень виключно на припущенні щодо можливого способу виконання ним судового рішення.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин адміністративної справи, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Отже, судове рішення не може встановлювати обов`язки відповідача на майбутнє щодо обставин, які ще не настали, якщо відповідне право позивача фактично не порушене та відсутні об`єктивні дані про те, що таке порушення неодмінно відбудеться.
При цьому відмова у задоволенні цієї частини позовних вимог не позбавляє позивача права на судовий захист у разі, якщо після проведення перерахунку пенсії відповідач фактично здійснить її виплату з порушенням вимог закону або застосує порядок фінансування, який порушуватиме права позивача.
У такому випадку відповідні дії, рішення чи бездіяльність відповідача можуть бути самостійним предметом судового контролю та оскарження.
Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога позивача про зобов`язання відповідача у майбутньому здійснювати виплату перерахованої пенсії саме з певного джерела бюджетного фінансування та не здійснювати її за рахунок видатків, пов`язаних із виконанням судових рішень, є передчасною, оскільки на час розгляду справи відповідний спосіб фінансування щодо позивача фактично не застосований, а тому спір у цій частині ще не виник.
З огляду на викладене, у задоволенні зазначеної частини позовних вимог слід відмовити.
Водночас така відмова не впливає на висновок суду про протиправність не проведення відповідачем з 01.03.2026 перерахунку пенсії позивача відповідно до частини другої статті 42 Закону №1058-IV із застосуванням коефіцієнта 1,121, оскільки саме це порушення є встановленим предметом спору та підтверджується матеріалами справи.
Висновок суду
Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо непроведення ОСОБА_1 з 01.03.2026 перерахунку пенсії шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який враховувався для обчислення її пенсії, у розмірі 14 978,72 грн на коефіцієнт збільшення 1,121 є протиправними.
Для ефективного поновлення порушеного права позивача відповідача належить зобов`язати провести з 01.03.2026 відповідний перерахунок пенсії із застосуванням показника 14 978,72 грн та коефіцієнта збільшення 1,121 і здійснити виплату пенсії з урахуванням проведеного перерахунку та раніше виплачених сум.
В іншій частині, а саме щодо встановлення наперед конкретного джерела та порядку фінансування майбутньої виплати перерахованої пенсії, позовні вимоги задоволенню не підлягають як передчасні.
Саме такий спосіб захисту відповідає характеру встановленого порушення, забезпечує реальне поновлення порушеного права позивача та водночас не передбачає вирішення судом спору, який на момент розгляду справи фактично не виник.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частин 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у визначений судом спосіб.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1064,96 грн.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 1064,96 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії ОСОБА_1 в розмірі 14 978,72 грн, на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,121, починаючи з 01.03.2026 для забезпечення індексації пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести починаючи з 01.03.2026 перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії ОСОБА_1 в розмірі 14 978,72 грн та здійснити виплату пенсії з урахуванням проведеного перерахунку та раніше виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427) документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1064,96 грн. (одна тисяча шістдесят чотири гривні 96 копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник