ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
14 липня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/14008/26	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: судді-доповідача Кальника В.В.,
суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.05.2026 в адміністративній справі №160/14008/26 
за позовом  ОСОБА_1 
до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Разом з позовом ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову шляхом:
- заборони військовій частині НОМЕР_1 до набрання законної сили рішенням суду у справі переводити (переміщувати або відкомандировувати) ОСОБА_1 до інших військових частин;
- заборони направлення ОСОБА_1 до району ведення бойових дій до набрання законної сили рішенням суду;
- зупинення дії наказу про призов ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації до набрання законної сили рішенням суду.
В обґрунтування заяви вказано, що позивач звернувся з позовом про визнання протиправним та скасування наказу про його призов під час мобілізації, оскільки він був виключений з військового обліку ще 23.11.1995. Однак, 03.05.2026 його мобілізували та направили до ВЧ НОМЕР_1 .
Заявник зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити виконання майбутнього судового рішення або призвести до незворотних наслідків, оскільки існує реальний ризик його подальшого службового переміщення чи направлення до районів ведення бойових дій до моменту вирішення спору по суті.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.05.2026 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишено без задоволення.
Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву апелянта про вжиття заходів забезпечення позову.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначає, що ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.05.2026 у справі № 160/14008/26 є незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню через неправильне застосування норм процесуального права і неповне з`ясування обставин справи.
Свою апеляційну скаргу мотивує тими ж доводами, що наводились ним у заяві про забезпечення адміністративного позову, які, на думку апелянта, судом попередньої інстанції протиправно не взяті до уваги.
Відповідно до вимог ст.154 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апелянта у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
З наведеного слідує, що п. 1 ч. 2 ст. 150 КАС України фактично передбачено дві окремі правові підстави для забезпечення позову, розділені сполучником “або”, а саме:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду; або
2) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Підстави забезпечення позову, передбачені ч. 2 ст. 150 КАС України, є оціночними, а тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Рішенням Конституційного Суду України у справі №3-рп/2003р від 30.01.2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.
Як вбачається із заяви про забезпечення позову, заявник вказує, що без вжиття таких заходів виконання можливого рішення суду про задоволення позову буде істотно ускладнене чи унеможливлене, а ефективний захист та поновлення порушених прав й інтересів позивача стане в подальшому неможливим.
Разом з тим суд звертає увагу, що протиправність оскаржуваних дій та рішень відповідачів може бути встановлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності під час розгляду адміністративної справи по суті.
При цьому суд зауважує, що заява про забезпечення позову не містить посилань на беззаперечні мотиви, з яких заявник вважає, що захист його прав, свобод та інтересів буде неможливим без вжиття відповідних заходів і для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Також суд зазначає, що частину 3 статті 151 КАС України доповнено пунктом 10 згідно із Законом України “Про внесення зміни до частини третьої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України щодо забезпечення позову у виді зупинення наказу або розпорядження командира (начальника) під час воєнного стану чи в бойовій обстановці” №2359-IX від 08.07.2022, відповідно до якого не допускається забезпечення позову шляхом зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.
Таким чином, процесуальний закон містить пряму заборону вживати заходи забезпечення позову шляхом зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.
Так, Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” №64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” №2102-IX від 24.02.2022 року, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб. У подальшому воєнний стан був неодноразово продовжений і триває, у тому числі на момент розгляду даної заяви.
Як зазначено вище, позивач просить забезпечити позов, зокрема шляхом заборони військовій частині НОМЕР_1 до набрання законної сили рішенням суду у справі переводити (переміщувати або відкомандировувати) ОСОБА_1 до інших військових частин; заборони направлення ОСОБА_1 до району ведення бойових дій до набрання законної сили рішенням суду.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що обраний заявником вид забезпечення позову за своїм змістом є фактично забороною вчиняти дії щодо виконання відповідних наказів, які можуть бути видані командувачем військової частини в майбутньому, що відповідно до пункту 10 частини 3 статті 151 КАС України не допускається в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Суд зазначає, що право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі “Руїз Торія проти Іспанії”, параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні “Петриченко проти України” (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а відтак підстав для скасування ухвали колегія суддів не знаходить та приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 154, 243, 308,311, 312, 315, 316, 321, 322,325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.05.2026 в адміністративній справі №160/14008/26 - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач В.В. Кальник 

суддя С.В. Сафронова 

суддя Д.В. Чепурнов