ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
^_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2026 року | м. Одеса | Справа № 916/5381/25

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів: Савицького Я.Ф., Принцевської Н.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту міського господарства Одеської міської ради, м. Одеса
на рішення Господарського суду Одеської області від 06.04.2026 року, суддя першої інстанції Щавинська Ю.М.
у справі № 916/5381/25
за позовом Департаменту міського господарства Одеської міської ради, м. Одеса
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія Профістрой" м. Одеса
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Південного офісу Держаудитслужби, м. Одеса
про стягнення 51 042 грн 75 коп.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У грудні 2025 року Департамент міського господарства Одеської міської ради звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія Профістрой", м. Одеса, в якій просив суд стягнути з відповідача завдані збитки у зв`язку з неналежним виконанням умов договору про закупівлю підрядних робіт за бюджетні кошти від 15.09.2021 №422, договору про закупівлю підрядних робіт за бюджетні кошти від 15.09.2021 № 423, договору про закупівлю підрядних робіт за бюджетні кошти від 15.09.2021 № 429 у сумі 51 042 грн 75 коп., а також судові витрати.
В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору про закупівлю підрядних робіт за бюджетні кошти від 15.09.2021 №422, договору про закупівлю підрядних робіт за бюджетні кошти від 15.09.2021 № 423, договору про закупівлю підрядних робіт за бюджетні кошти від 15.09.2021 № 429 у сумі 51 042 грн 75 коп.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 06.04.2026 року по справі № 916/5381/25 у задоволенні позову відмовлено, судові витрати покладено на позивача.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у сукупності, дійшов висновку про відсутність складу (всіх елементів) господарського правопорушення та підстав для стягнення з відповідача збитків (матеріальної шкоди) у заявленій до стягнення сумі, оскільки позивачем не доведено належними доказами як протиправної поведінки відповідача, так і наявності збитків у розмірі 51 042 грн 75 коп.
За таких обставин місцевий суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків у розмірі 51 042 грн 75 коп. не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, у зв`язку з чим підстави для їх задоволення відсутні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Департамент міського господарства Одеської міської ради, м. Одеса не погодився з рішенням суду першої інстанції, тому звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просив суд апеляційну скаргу Департаменту задовольнити. Скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 06.04.2026 року у справі № 916/5381/25 повністю і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Департаменту задовольнити повністю. Судові витрати покласти на відповідача.
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням усіх обставин справи.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що висновок суду про те, що «акт ревізії Південного офісу Держаудитслужби є лише документом, складеним з приводу наявності або відсутності відповідних порушень, та містить лише думку органу, який його склав, а викладені в ній висновки не мають заздалегідь обумовленої сили, тобто акт ревізії не є тим документом, на підставі якого стягуються збитки в установленому порядку» спростовується висновком Верховного Суду у справі №420/15205/23 щодо факту правомірності обчислення розміру визначення збитків Південним офісом Держаудитслужби та обов`язку виконання Департаментом вимоги від 23.03.2023 року № 151520-15/1501-2023 щодо усунення виявлених порушень.
Доведення факту наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача.
Апелянт зазначає, що причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки (пункти 6.15 та 6.16 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі №925/1196/18).
Отже, на думку апелянта, фактично завищення вартості робіт виникло по тим роботам, які взагалі не були проведені підрядною організацією, хоча такі роботи та їх кількість зазначені у наявних в матеріалах справи актах форми №КБ-2в, у зв`язку з чим в акті обстеження в усіх спірних договорах, де виявилась відсутність таких робіт, проставлена позначка - 0 та обраховано кількість робіт, по яким виявлено завищення, з урахуванням відомостей, які містяться у підписаних актах форми №КБ-2в. Таким чином, зіставивши відомості за актами форми №КБ-2в, актом обстеження та розрахунком, апелянт вбачає доведеність позивачем та не спростованим відповідачем завищення вартості та обсягів робіт по спірним договорам на суму 51 042 грн 75 коп.
Одночасно апелянт зауважує, що йдеться не про певні недоліки і різницю у вартості окремих видів робіт, а саме про відсутність окремих видів робіт, що у розрахунках відображено як 0, проте позивачем на користь відповідача вартість таких робіт була оплачена, іншого відповідачем не доведено. Доказів виконання зазначеного переліку робіт відповідачем до суду не подано, в загальному порядку відомостей щодо їх відсутності не спростовано.
Таким чином, скаржник вважає, що наявність збитків та їх розмір є доведеними позивачем, сума збитків обрахована у відповідності до фактичної та кількісної відсутності узгоджених та сплачених робіт, протиправність поведінки відповідача полягає у фактичній відсутності частини сплачених та невиконаних робіт, а причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками полягає у тому, що внаслідок нездійснення відповідачем таких робіт позивачем фактично здійснено оплату у більшому розмірі, ніж отримано роботи на заявлену і доведену суму.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.05.2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту міського господарства Одеської міської ради, м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 06.04.2026 року у справі №916/5381/25 та вирішено розгляд справи здійснювати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження. 
21.05.2026 року через підсистему «Електронний суд» до Південно-західного апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія Профістрой", м. Одеса надійшов відзив, в якому останній просить апеляційну скаргу Департаменту міського господарства Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 06.04.2026 у справі №916/5381/25 залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Одеської області від 06.04.2026 у справі №916/5381/25 залишити без змін.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія Профістрой», м. Одеса вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції — таким, що ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права
Відповідач вказує, що він не був учасником адміністративної справи №420/15205/23, у межах якої розглядався спір між Департаментом та Південним офісом Держаудитслужби щодо правомірності вимоги органу державного фінансового контролю.
Отже, будь-які висновки, викладені у справі №420/15205/23, не мають преюдиційного значення для Товариства з обмеженою відповідальністю «БК Профістрой», м. Одеса у межах даного господарського спору. Крім того, у справі №420/15205/23 суди досліджували виключно питання правомірності вимоги Держаудитслужби, як акту реагування органу державного фінансового контролю.
Відповідач вважає, що саме на позивача покладається обов`язок доведення всіх елементів складу правопорушення відповідно до ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, чого у даній справі зроблено не було.
Товариство зазначає, що як правильно встановлено судом першої інстанції, роботи за договорами №422, №423 та №429 були виконані відповідачем у повному обсязі та прийняті Департаментом у 2021 році без будь-яких зауважень.
Факт належного виконання робіт підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в; довідками про вартість виконаних робіт форми КБ-3; повною оплатою виконаних робіт з боку замовника.
Відповідач зазначає, що позивач: не заявляв зауважень під час приймання робіт; не складав дефектних актів; не ініціював проведення експертизи; не звертався до відповідача з вимогами щодо усунення недоліків у гарантійний строк.
Усі зазначені документи підписані позивачем без зауважень та скріплені печатками сторін. Більше того, контрольні обстеження проводились лише у 2023 році, тобто, майже через півтора року після прийняття та оплати робіт.
За таких обставин відповідач зазначає, що твердження позивача про нібито невиконання робіт не підтверджуються належними та допустимими доказами.
Спроба покласти на підрядника відповідальність за пошкодження або демонтаж комунального майна третіми особами через значний проміжок часу після передачі об`єкта є юридично необґрунтованою.
Відповідач вказує, що позивачем не доведено факту неналежного виконання робіт, наявності реальних збитків, причинно-наслідкового зв`язку між діями Товариства та заявленими збитками, вини відповідача.
Приписи п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України визначають, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму на 01 січня відповідного року (що станом на момент подання позову у даній справі складає 3028 грн.).
У порядку спрощеного провадження за законом підлягають розгляду малозначні справи, і в даному випадку, єдиним критерієм для такого розгляду є саме ціна позову.
Судова колегія дійшла висновку, що у даному випадку справа №916/5381/25 відповідає ознакам малозначної справи за законом, оскільки ціна позову складає 51 042 грн 75 коп.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржуване у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 06.04.2026 року у справі №916/5381/25 є таким, що не підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

Відповідно до п. 1.2.4.1 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Південного офісу Держаудитслужби на IV квартал 2022 року, у період часу з 02.12.2022 до 14.02.2023 ревізійною групою Південного офісу Держаудитслужби була проведена ревізія окремих питань фінансово-господарської діяльності Департаменту за період з 01 травня 2020 року по 30 листопада 2022 року.
За результатами контрольного заходу був складений акт від 21.02.2023 № 20-11/02.
Із змісту означеного акту вбачається, що протягом періоду, що підлягає ревізії, розрахунки між позивачем та відповідачем здійснювались на підставі договорів підряду, укладених між Департаментом міського господарства Одеської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія Профістрой" на загальну суму 6 402 668 грн 93 коп., з яких охоплено контролем 4 140 000 грн.
Ревізією проведено контрольні обстеження за такими договорами підряду.
1. Договір підряду від 15.09.2021 №422 по об`єкту "Капітальний ремонт дитячого майданчика з благоустроєм території за адресою: м. Одеса, вул. Іцхака Рабіна, 2". Договірна ціна динамічна. Виконано та сплачено робіт на суму 1 394 500 грн.
При проведенні контрольних обстежень встановлено відсутність "Гойдалка на пружині "Пташка" у кількості 1 шт. та "Стовпчики парковочні" у кількості 5 шт. і відсутність обмазування стиків між поребриками, що є порушенням вимог п.п.4.2, 4.3 та 6.4.4.1 ДСТУ Б Д.1.1-1:2013. Згідно з розрахунком завищення обсягу та вартості робіт становить 21 093,82 гривні.
2. Договір підряду від 15.09.2021 № 423 по об`єкту "Капітальний ремонт дитячого майданчика з благоустроєм території за адресою: м. Одеса, вул. Маршала Малиновського, 71". Договірна ціна динамічна. Виконано та сплачено робіт на суму 1 397 000 грн.
При проведенні контрольних обстежень встановлено відсутність "Улаштування покриття з плиток полівінілхлоридних площею покриття понад 10 м2" у кількості 3,75 м2, що є порушенням вимог п.п.4.2, 4.3 та 6.4.4.1 ДСТУ Б Д.1.1-1:2013. Згідно з розрахунком завищення обсягу та вартості робіт становить 7 868 грн 07 коп.
3. Договір підряду від 15.09.2021 № 429 по об`єкту "Капітальний ремонт дитячого майданчика з благоустроєм території за адресою: м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера, 144". Договірна ціна динамічна. Виконано та сплачено робіт на суму 1 348 500 грн.
При проведенні контрольних обстежень встановлено відсутність "Улаштування покриття з плиток полівінілхлоридних площею покриття понад 10 м2" у кількості 1,50 м2 та відсутність "Гойдалка на пружині "Мотоцикл" у кількості 1 шт., що є порушенням вимог п.п. 4.2, 4.3 та 6.4.4.1 ДСТУ Б Д.1.1-1:2013. Згідно з розрахунком завищення обсягу та вартості робіт становить 22 080 грн 86 коп.
Під час ревізії директору Департаменту надано запит щодо надання/забезпечення пояснення відповідальними особами стосовно порушення законодавства у сфері будівництва.
Департаментом надано часткове пояснення від 07.02.2023 № 01-59/120, в якому зазначено: "Під час проведення контрольних обстежень об`єктів благоустрою та дитячих майданчиків виявлено факти вандалізму, а саме: вул. Іцхака Рабіна, 2 зламано невідомими особами "Стовбички парковочні" у кількості 5 шт., гойдалка на пружині "Пташка" у кількості 1 шт.; вул. Святослава Ріхтера, 144 - гойдалка на пружині "Мотоцикл" у кількості 1 шт.; акти виконаних робіт за вказаними адресами приймались провідним спеціалістом відділу технагляду ДМГ за наявністю усіх елементів дитячих майданчиків. При обстеженні на об`єктах залишилися закладні деталі кріплення.
Враховуючи зазначене, застосування у Розрахунках за договорами № 422; № 423 розцінки Монтаж ігрового обладнання (М1-1-1), Монтаж металоконструкцій сходів, площадок, огороджень (РН20-12-5) та знищеного обладнання є необґрунтованим. Твердження щодо завищеної вартості виконаних робіт, яка вказана у запиті підлягає перегляду".
Таким чином, вибірковою перевіркою фактичних обсягів виконаних робіт, правильності застосування одиничних розцінок, визначення норм, показників прибутку та адміністративних витрат по актах ф. № КБ-2в ТОВ "БК Профістрой" на загальну суму 4 140 000 грн з ПДВ встановлено завищення вартості та обсягів виконаних робіт на загальну суму 51 042 грн 75 коп. з ПДВ, що призвело до втрат та є порушенням п. 1.2, п. 3.1 договорів, ст.193 Господарського кодексу України, ст. 629 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п.п.4.1, 4.2 та 6.4.4.1 ДСТУ Б Д.1.1-1:2013.
Додатками до акту ревізії є, зокрема, акти контрольного обстеження від 23.01.2023 та розрахунки завищення обсягів виконаних робіт підрядною організацією ТОВ "БК Профістрой" по акту № КБ-2в №1/422 за листопад 2021 р. за договором від 15.09.2021 №422, по акту № КБ-2в №1/423 за грудень 2021 р. за договором №423 та по акту № КБ-2в №1/429 за листопад 2021 р. за договором № 429.
Позивачем також були надані наступні договори, укладені між Департаментом міського господарства Одеської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія Профістрой":
- договір про закупівлю підрядних робіт за бюджетні кошти від 15.09.2021 № 422 по об`єкту "Капітальний ремонт дитячого майданчика з благоустроєм території за адресою: м. Одеса, вул. Іцхака Рабіна, 2" та додаткова угода №1 від 19.11.2021 до вказаного договору;
- договір про закупівлю підрядних робіт за бюджетні кошти від 15.09.2021 № 423 по об`єкту "Капітальний ремонт дитячого майданчика з благоустроєм території за адресою: м. Одеса, вул. Маршала Малиновського, 71";
- договір про закупівлю підрядних робіт за бюджетні кошти від 15.09.2021 № 429 по об`єкту "Капітальний ремонт дитячого майданчика з благоустроєм території за адресою: м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера, 144" та додаткова угода №1 від 10.11.2021 до вказаного договору.
Також в матеріалах справи наявні довідки про вартість виконаних будівельних робіт форми №КБ-3 та акти приймання виконаних будівельних робіт форми №КБ-2в за наведеними вище договорами, підписані обома сторонами та скріплені печаткою з боку замовника (Департаменту міського господарства Одеської міської ради).
Матеріали справи також містять експертні звіти (позитивні) щодо розгляду проєктної документації в частині міцності, надійності та довговічності об`єкта будівництва та її кошторисної частини за наведеними вище робочими проєктами.
У матеріалах справи наявна претензія позивача від 05.08.2025 щодо відшкодування відповідачем фінансових витрат на суму 51 042 грн 75 коп.
Інших належних та допустимих доказів матеріали справи не містять.
Предметом спору у даній справі є завдані збитки у зв`язку з неналежним виконанням умов договору про закупівлю підрядних робіт за бюджетні кошти від 15.09.2021 №422, договору про закупівлю підрядних робіт за бюджетні кошти від 15.09.2021 № 423, договору про закупівлю підрядних робіт за бюджетні кошти від 15.09.2021 № 429 у сумі 51 042 грн 75 коп.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки недоведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов, у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист – це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.
Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Натомість, відповідач наполягає на відсутності підстав для стягнення на користь позивача будь-яких коштів у зв`язку з підписанням актів виконаних робіт без зауважень та оплатою виконаних робіт. При цьому, за переконанням відповідача, акт ревізії фінансово-господарської діяльності не може розглядатись як самостійна підстава для стягнення грошових коштів.
В силу приписів ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України).
Згідно ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов`язаний одержати спеціальний дозвіл. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.
Як вбачається з матеріалів справи, протягом 2021 року між сторонами у справі було укладено відповідні договори підряду, за умовами яких відповідач виконав на користь позивача підрядні роботи, які прийняті позивачем без зауважень та оплачені в повному обсязі, що не заперечується обома сторонами та підтверджується наявними в матеріалах справи актами прийняття виконаних робіт, які підписані та скріплені печатками сторін, та відповідною випискою по рахунку.
Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача завданих збитків у загальному розмірі 51 042 грн 75 коп. у вигляді неналежного виконанням умов договору про закупівлю підрядних робіт за бюджетні кошти від 15.09.2021 №422, договору про закупівлю підрядних робіт за бюджетні кошти від 15.09.2021 № 423, договору про закупівлю підрядних робіт за бюджетні кошти від 15.09.2021 № 429.
За приписами статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №920/715/17 зроблено висновок, що збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача.
Для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №750/8676/15-ц зроблено висновок, що відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини.
Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.
Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.
Верховний Суд у постанові від 07.06.2023 у справі №916/334/22 дійшов висновків про те, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками.
Твердження апелянта щодо наявності підстав для стягнення збитків, зокрема в контексті наявності збитків та їх розміру, протиправності поведінки заподіювача збитків та існування причинного зв`язку такої поведінки із заподіяними збитками, ураховуючи принципи змагальності, диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, підлягає доведенню саме позивачем.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач, обґрунтовуючи вимоги про стягнення збитків у сумі 51 042 грн 75 коп., безпосередньо пов`язує їх виникнення із завищенням вартості та обсягів виконаних робіт за укладеними між сторонами договорами, що встановлено на підставі акту ревізії. 
Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з приписами ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. 
У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. 
Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.
Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Відповідно до ст.843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.
Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами.
Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.
Статтею 849 Цивільного кодексу України передбачені права замовника під час виконання роботи, а саме: замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника.
Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.
Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.
Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.
Згідно з ч. 1-3 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки). Якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов`язаний негайно повідомити про це підрядника.
Відповідно до ч. 4 ст. 853 Цивільного кодексу України у разі виникнення між замовником і підрядником спору з приводу недоліків виконаної роботи або їх причин на вимогу будь-кого з них має бути призначена експертиза. Витрати на проведення експертизи несе підрядник, крім випадків, коли експертизою встановлена відсутність порушень договору підряду або причинного зв`язку між діями підрядника та виявленими недоліками. У цих випадках витрати на проведення експертизи несе сторона, яка вимагала її призначення, а якщо експертизу призначено за погодженням сторін, - обидві сторони порівну.
Колегія суддів зауважує, що статтею 853 Цивільного кодексу України врегульовані питання наслідків виявлення недоліків, які поділяються на явні та приховані. 
Так, відповідно до приписів ч. 1, 2 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник втрачає право заявляти про явні недоліки роботи після її прийняття, тобто ті, які могли бути встановлені при звичайному способі прийняття робіт. 
Натомість, за приписами ч. 3 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник має право заявити про приховані недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі прийняття робіт, після їх прийняття негайно після їх виявлення.
Верховним Судом у постанові від 20.06.2024 у справі № 922/3166/23 вказано, що значення огляду у прийнятті робіт полягає в тому, що він дозволяє виявити можливі недоліки виконаних робіт до підписання акта здачі-приймання. В акті сторона, яка приймає роботи, має вказати всі претензії до виконаних робіт, якщо у замовника є такі претензії. При цьому сторони складають перелік претензій, що додається до акта здачі-приймання і визначає строки їх усунення. Якщо при здачі-прийманні об`єкта виявляться суттєві недоліки, які виникли з вини підрядника, замовник не повинен приймати об`єкт до їх усунення і має право затримати оплату за виконані роботи. 
Частиною 1 ст. 858 Цивільного кодексу України встановлено, якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника: 1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк; 2) пропорційного зменшення ціни роботи; 3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором.
Згідно з ч.4 ст.882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.
Як встановлено апеляційним господарським судом, виконані на підставі актів приймання виконаних будівельних робіт роботи прийняті позивачем у повному обсязі без зауважень, докази звернення позивача до відповідача із вимогами щодо виявлених недоліків у роботі відповідача та їх документального оформлення матеріали справи не містять.
Натомість, вимоги про стягнення суми збитків у сумі 51 042 грн 75 коп. заявлені позивачем з посиланням тільки на акт ревізії, складений за результатом проведення Південним офісом Держаудитслужби перевірки фінансово-господарської діяльності Департаменту міського господарства Одеської міської ради.
Саме за результатом такої перевірки було встановлено порушення відповідачем п. 1.2, п. 3.1 договорів, ст.193 Господарського кодексу України, ст. 629 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п.п.4.1, 4.2 та 6.4.4.1 ДСТУ Б Д.1.1-1:2013.
Доказів наявності зауважень з боку позивача щодо робіт, виконаних відповідачем протягом 2021 року, до перевірки Південним офісом Держаудитслужби, до суду не надано.
Беручи до уваги встановлену ч. 2 ст. 853 Цивільного кодексу України відсутність у замовника права посилатись на явні недоліки, які могли бути виявлені при звичайному способі прийняття, колегія суддів доходить висновку про необхідність встановлення у виконаних відповідачем підрядних роботах прихованих недоліків, лише наявність яких дає Замовнику право вимагати пропорційного зменшення ціни роботи.
У матеріалах справи також відсутні докази звернення позивача із вимогою про призначення експертизи стосовно недоліків виконаної роботи відповідно до ч.4 ст.853 Цивільного кодексу України. Клопотання про призначення судової експертизи позивачем суду також заявлено не було.
Щодо наявного в матеріалах справи акту від 21.02.2023 № 20-11/02 про результати ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Департаменту міського господарства Одеської міської ради за період з 01.05.2020 по 30.11.2022, складеного Південним офісом Держаудитслужби, колегія суддів зазначає наступне.
По-перше, наведені у акті ревізії недоліки не можна віднести до прихованих, оскільки встановлення таких недоліків в ході ревізії, тобто без залучення експерта - особи, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин, дозволяє стверджувати і про наявність у позивача можливості їх перевірити під час приймання робіт та підписання відповідного акта виконання робіт за кожним із видів робіт.
По-друге, складений Південним офісом Держаудитслужби акт ревізії не має для суду заздалегідь встановленої сили, оскільки суд має оцінити належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України. 
У постанові Верховного Суду від 18.10.2018 у справі № 917/1064/17 зауважено, що акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу. Виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати, оскільки за своїми правовими наслідками акт ревізії у даному випадку фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась. Акт ревізії не може змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені договором та підтверджені відповідними актами виконаних робіт.
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 18.02.2020 у справі №910/17984/16, акт ревізії Державної фінансової інспекції України не є беззаперечною підставою для задоволення позовних вимог про стягнення збитків, оскільки виявлені таким органом порушення не можуть впливати на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати. Акт ревізії не може змінювати, припиняти договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені укладеними договорами та які підтверджені відповідним актами здачі-приймання наданих послуг. Акт ревізії Державної фінансової інспекції України є документом, складеним з приводу наявності або відсутності відповідних порушень, та містить лише думку органу, який його склав. Викладені в ній висновки не мають заздалегідь обумовленої сили, тобто акт ревізії не є підставою для стягнення з відповідача коштів, одержаних відповідно до умов договору. Акт ревізії не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялася. Акт ревізії є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.
В свою чергу, юридична рівність учасників цивільно-правових відносин проявляється в тому, що сторони визнаються самостійними, незалежними одна від одної особами, а, отже, кожна особа має власний комплекс прав та обов`язків. При цьому не допускається надання певній особі переваг у випадку не вжиття такою особою своєчасних та розумних заходів з метою недопущення порушення власних прав. 
Таким чином, на позивача, як замовника підрядних робіт згідно договорів підряду, покладається відповідальність за неналежне виконання покладених на нього обов`язків щодо прийняття робіт із урахуванням фактичних обсягів робіт та обсягів, зазначених Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія Профістрой" м. Одеса у акті прийняття робіт.
Тобто, позивач мав довести, що у даному випадку було відсутнє неналежне виконання з його боку як замовника своїх обов`язків з прийняття підрядних робіт за кількостю та якостю, а завищення вартості виконаних робіт відбулося саме з вини відповідача, і такі недоліки не могли бути встановлені та усунені на етапі приймання виконаних робіт. Отже позивач мав довести наявність у виконаних роботах прихованих недоліків, які неможливо було встановити на момент приймання таких робіт.
Крім того, позивач мав довести факт того, що відповідач відступив від умов договору в частині якості, кількості та вартості підрядних робіт.
Отже, враховуючи, що апелянтом були прийняті виконані відповідачем роботи за спірними договорами підряду без зауважень та оплачені в повному обсязі, приймаючи до уваги відсутність в матеріалах справи доказів наявності зауважень з боку позивача щодо робіт, виконаних відповідачем протягом 2021 року, до проведеної Південним офісом Держаудитслужби перевірки, колегія суддів вважає, що господарський суд дійшов вірного висновку про недоведеність позивачем обставин протиправної поведінки відповідача у вигляді завищення вартості підрядних робіт, та відповідно про недоведеність позивачем позовних вимог про стягнення з відповідача збитків у розмірі 51 042 грн 75 коп.
Таким чином, доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків, до яких дійшла колегія суддів та не доводять неправильність чи незаконність рішення, прийнятого судом першої інстанції.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Тлумачення змісту ст.79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у постанові від 16.02.2021 у справі №927/645/19.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою ВС у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.1 ст.32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Надаючи оцінку всім доказам та доводам скаржника у їх сукупності із застосуванням стандарту доказування «вірогідності доказів», судова колегія доходить висновку про те, що апелянтом не доведено належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами наявність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача завданих збитків у загальному розмірі 51 042 грн 75 коп. у вигляді неналежного виконанням умов договору про закупівлю підрядних робіт за бюджетні кошти від 15.09.2021 №422, договору про закупівлю підрядних робіт за бюджетні кошти від 15.09.2021 № 423, договору про закупівлю підрядних робіт за бюджетні кошти від 15.09.2021 № 429. При цьому, колегією суддів відхилені його доводи щодо невірного посилання суду першої інстанції на судову практику, оскільки наведена ним правова позиція в даному випадку не суперечить застосованій судовій практиці, оскільки правомірність розрахунку збитків, який дійсно може бути підтверджений актом ревізії перевіряється тільки у випадку доведеності позивачем належними засобами доказування у їх сукупності складу правопорушення за нормами чинного законодавства України. 
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.
По справі «Руїз Торіха проти Іспанії», ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. 
Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені судом і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Колегія суддів вважає, що у даному випадку суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, вірно застосував положення національного законодавства, надав вірну оцінку спірним правовідносинам у контексті зазначених норм, у зв`язку із чим оскаржуване рішення, яке переглядається в апеляційному порядку, є правомірним, а доводи апелянта, зазначені ним в апеляційній скарзі, є такими, що фактично зводяться лише до незгоди з судовим рішенням, що не може бути обґрунтованою підставою для його скасування або зміни. 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Департаменту міського господарства Одеської міської ради, м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 06.04.2026 року у справі №916/5381/25 не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 06.04.2026 року у справі №916/5381/25 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування або зміни не вбачається.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на апелянта.
Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту міського господарства Одеської міської ради, м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 06.04.2026 року у справі №916/5381/25 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 06.04.2026 року у справі №916/5381/25 залишити без змін.
Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 14.09.2026 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва

Судді Я.Ф. Савицький

Н.М. Принцевська