Справа № 727/15912/25 
Провадження № 2/727/259/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2026 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:
головуючого судді Смотрицького В.Г.
при секретарі Гончар В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці в порядку загального позовного провадження справу за позовом Житлово-Будівельного кооперативу №72 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, -

встановив:

Короткий зміст позовної заяви та її доводи
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги посилаючись на те, що відповідачі зареєстровані та проживають в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить відповідачу ОСОБА_1 на праві власності. 
ЖБК №72 створений для обслуговування багатоквартирного будинку, що розташований по АДРЕСА_2 є колективним споживачем таких житлово-комунальних послуг, як обслуговування ліфтів, вивіз сміття, електроенергія.
Відповідачі сплачують за житлово-комунальні послуги не регулярно та не в повному обсязі, в зв`язку з чим за період з 01.01.2020 року по 30.11.2025 року у них утворилась заборгованість в розмірі 49069,60 грн.
Між ЖБК №72 та відповідачами договір про надання житлово-комунальних послуг не укладався. 
А тому просив стягнути солідарно з відповідачів на користь ЖБК №72 заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в сумі 49069,60 грн., судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 1950 грн.
Рух справи в суді
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 січня 2026 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Окрім того, відповідачам надано строк для подання відзиву на позовну заяву. 
Ухвалою суду від 15квітня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у загальному позовному провадженні.
Представник позивача в судове засідання не з`явився. 
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась.
Представниквідповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_3  в судове засідання не з`явилась, в клопотанні зазначила, що розрахунок боргу не є правильно порахований, оскільки ОСОБА_2 частково здійснювала оплату за користування житлово-комунальними послугами. 
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Суд, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.
Обставини справи, встановлені судом та мотиви, з яких виходить суд
Судом встановлено, що відповідно до повідомлення Чернівецького КОБТІ №836 від 09.07.2025 року (а.с.16), станом на 30.12.2012 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за відповідачем ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 02.11.1998 року (а.с.63).
Згідно з довідкою/випискою з домової книги про склад сім`ї та прописку, виданої ЖБК №72 (а.с.17), в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 (власник), ОСОБА_2 (донька) та ОСОБА_4 (внучка).
Відповідно до п.1.1. Статуту Житлово-Будівельного кооперативу №72 (а.с.5-15), цей статут регулює діяльність Житлово-Будівельного кооперативу №72, який створено згідно Конституції України, Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про кооперацію» та інших законів України.
Згідно з п.1.4. Статуту, кооператив є неприбутковою організацією згідно п.133.4.6. Податкового кодексу України, і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між його членами та членами органів управління Кооперативу. 
Пунктом 1.7. Статуту передбачено, що місцезнаходження кооперативу: 58029, Чернівецька область, м. Чернівці, вулиця Алма-Атинська, будинок №11.
Відповідно до п.15.2. Статуту, платежі на поточні витрати вносяться власниками квартир в порядку і терміни, затверджені загальними зборами (зборами уповноважених). Розмір платежів на поточні витрати кожного власника визначається виключно рішенням загальних зборів Кооперативу.
Згідно з п.15.3. Статуту, до поточних витрат відносяться: витрати на поточний ремонт частин і елементів будинку, що знаходяться в спільній власності; витрати на утримання управлінського й обслуговуючого персоналу, у тому числі і витрати по договорах цивільно-правового характеру; витрати на малоцінні і швидкозносні предмети, на витратні матеріали і канцелярські приналежності; витрати на електроенергію для освітлення місць загального користування і прибудинкової території; інші витрати.
Пунктом 15.4. Статуту, власник квартири зобов`язаний вносити платежі на поточні витрати незалежно від умов користування квартирою чи окремими об`єктами, що знаходяться в спільній власності.
Відповідно до п.15.5. Статуту, розмір щомісячних платежів для оплати комунальних (водо-, тепло-, електро- і водовідведення) і інших послуг визначається відповідно до показань приладів обліку і затвердженим у встановленому порядку тарифам, а при відсутності приладів обліку за умовами договору між постачальником послуг і кооперативом. Нарахування платежів за опалення провадиться на опалювальну площу квартири чи житлового приміщення. В опалювальну площу квартири чи житлового приміщення входить: площа житлових кімнат; площа коридорів, стінних шаф, комор; площа кухонь, ванних кімнат, туалетів; площа балконів, якщо на балконі встановлені опалювальні прилади центрального опалення чи відсутні двері чи вікна. 
Нарахування платежів за холодне і гаряче водопостачання, водовідведення й інше провадиться на кожну людину, зареєстровану чи фактично проживаючу в квартирі, житловому приміщенні власника. 
Рішення про кількість чоловік, що включається в обліковий склад, для нарахування платежів за комунальні послуги приймає Правління кооперативу.
Згідно з ч.ч.3, 4 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», колективний споживач має право укладати договір про надання комунальної послуги відповідно до статуту в інтересах споживачів, об`єднаних таким колективним споживачем та зобов`язаний забезпечувати розподіл між споживачами, об`єднаними таким колективним споживачем, обсягу спожитих комунальних послуг відповідно до законодавства (крім випадку, коли співвласниками визначено іншу особу, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги).
01.03.2025 року між ТОВ «МАКС КЛІН СІТІ» та ЖБК №72 укладено договір №МК-Н-015/25 про надання послуги з управління побутовими відходами (а.с.71-72), згідно з п.1 якого виконавець надає послугу з управління побутовими відходами, відповідної якості згідно з графіком, а споживач своєчасно оплачує її за встановленими тарифами за видами побутових відходів у строки і на умовах, передбачених цим договором.
Відповідно до пп.2 п.10 вказаного договору, споживач зобов`язаний оплачувати в установлений договором строк надану послугу.
Згідно з актом №8497 від 30.09.2025 року прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) за вересень 2025 року, укладеного між ТОВ «МАКС КЛІН СІТІ» та ЖБК №72 (а.с.75), сторони підтвердили, що послуги надані виконавцем вчасно, якісно та в повному обсязі та прийняті замовником без зауважень, сторони претензій одна до одної не мають. 
Відповідно до акту №06/53 виконаних робіт (наданих послуг) за червень 2025 року на технічне обслуговування та ремонт ліфтів, укладеного між ЖБК №72 та ТОВ «ДОВБУШ-БУД» (а.с.77), сторони претензій одна до одної не мають.
Згідно з ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладеного відповідного договору. Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. 
Між позивачем ЖБК №72 та відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2  договір про надання житлово-комунальних послуг не укладався.
Згідно з нормами законодавства України споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06.12.2023 року у справі №212/10834/21.
Відповідно до ст.156 ЖК України, повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. 
Згідно з п.10 ч.1 ст.7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», співвласники багатоквартирного будинку зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.
Відповідно до ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: 
1) житлова послуга – послуга з управління багатоквартирним будинком.
Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: 
- забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговування внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; 
- купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;
- поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;
- інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку.
2) комунальні послуги – послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. 
Згідно з п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Частиною 3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до актів звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2020 року по 30.11.2025 року (а.с.18-35), відповідачі сплачують за житлово-комунальні послуги не регулярно та не в повному обсязі, у зв`язку з чим у відповідачів виникла заборгованість по оплаті послуг в розмірі 49069,60 грн. 
Як вбачається з копій платіжних інструкцій (а.с.87-90), відповідачі частково оплачували заборгованість по житлово-комунальним послугам, однак без зазначення номеру квартири, а тому вказані суми не були зараховані ЖБК №72 в погашення заборгованості за квартиру АДРЕСА_1 .
Згідно з довідкою ЖБК №72 про заборгованість комунальних послуг (а.с.98), заборгованість відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по оплаті комунальних платежів і утримання будинку по квартирі АДРЕСА_3 за період з 01.07.2020 року по 31.08.2025 року складає 41934,04 грн. 
Позивачем ЖБК №72 було направлено відповідачам повідомлення №96 від 05.08.2020 року (а.с.81), попередження №1 від 19.06.2020 року (а.с.82), повідомлення від 19.06.2020 року (а.с.83), лист-повідомлення (а.с.84) про оплату заборгованості за житлово-комунальні послуги, однак відповідачі заборгованість не оплатили.
Крім того, постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» постановлено установити карантин на усій території України з 12.03.2020 року, який тривав до 30.06.2023 року.
Законом України №530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).
Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22).
Крім того, 24.02.2022 року згідно з Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами) у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан, який Указами Президента України неодноразово продовжувався і діє на даний час. 
Законом України від 15.03.2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до Цивільного кодексу України щодо строків позовної давності зокрема, Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п.19, який зокрема передбачає, що на період дії воєнного і надзвичайного стану продовжуються загальні і спеціальні строки позовної давності установлені ст.ст.257-259 ЦК України.
Отже, відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259 ЦК України продовжуються на строк його дії.
За змістом п.2 Закону України №4434-ІХ «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування. Тобто, з 04.09.2025 року раніше прийняті законодавчі акти не застосовуються в частинах, що суперечать цьому Закону. 
Тобто, загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії карантину на усій території України та правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму, однак поновлено перебіг позовної давності з 04.09.2025 року. Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії карантину та воєнного стану, не зараховується при обчисленні.
Отже, позивач не пропустив позовну давність, визначену статтею ЦК України.
Суд вважає, що заборгованість відповідачів за житлово-комунальні послуги за період з 01.01.2020 року по 30.11.2025 року становить суму 41934,04 грн., відповідачами контррозрахунку суми заборгованості заявленої позивачем до стягнення суду не надано, тому розрахунок позивача є належним та допустимим доказом. 
Відомості про те, що відповідачі на час розгляду справи виконали свої зобов`язання по сплаті заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги перед позивачем ЖБК №72 в суду відсутні.
Висновки за результатами судового розгляду
Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.
За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин.
Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача ЖБК №72 необхідно стягнути солідарно заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в сумі 41934,04 грн., задовольнивши частково позовні вимоги. 
Щодо судових витрат
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).
Згідно з ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача.
Суд вважає, що хоча позов і задоволено судом частково, однак з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі по 1514 грн. з кожного, оскільки заборгованість виникла не з вини позивача, а з вини відповідачів, які в деяких платіжних інструкціях по сплаті за спожиті житлово-комунальні послуги не зазначали номер квартири, в результаті чого вказані суми оплати не були зараховані в погашення заборгованості за квартиру АДРЕСА_1 .
Позивач ЖБК №72 в позовній заяві просив стягнути з відповідачів витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1950 грн.
За положеннями ч.ч.1-3 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
З огляду на викладене, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. 
Позивачем на підтвердження таких витрат надано договір про надання правової допомоги від 15.12.2025 року, укладений між Житлово-Будівельним кооперативом №72 та адвокатом Бартусевич В.М. (а.с.41), додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги від 15.12.2025 року (а.с.42), акт приймання-передачі наданих послуг по договору про надання правової допомоги від 15.12.2025 року та додатковій угоді №1 до договору від 15.12.2025 року (а.с.42зв.). 
Зменшення суми судових витрат на правничу допомогу можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю виконаної роботи. Такі висновки відповідають правовим позиціям Верховного Суду у справі № 910/16803/19 (постанова від 19.07.2021 року) та Великої Палати Верховного Суду у справі 755/9215/15-ц (постанова від 19.02.2020 року).
Відповідачем ОСОБА_1 та представником відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_3 не надано суду клопотання щодо зменшення витрат на професійну правничу допомогу. 
З огляду на наведене, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи та відсутність заперечень відповідачів та представника відповідача щодо розміру заявлених позивачем судових витрат, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ЖБК №72 витрати на професійну правничу допомогу в сумі по 975 грн. з кожного. 
На підставі викладеного та керуючись ст.7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», ст.ст.5, 7, 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст.509, 599 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76, 81, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Житлово-Будівельного кооперативу №72 (код ЄДРПОУ: 21432850) заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в сумі 41934 (сорок одна тисяча дев`ятсот тридцять чотири) гривні 04 (чотири) копійки.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Житлово-Будівельного кооперативу №72 (код ЄДРПОУ: 21432850) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі по 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень з кожного.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Житлово-Будівельного кооперативу №72 (код ЄДРПОУ: 21432850) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі по 975 (дев`ятсот сімдесят п`ять) гривень з кожного.
В задоволенні іншої частини вимог відмовити.
Апеляційна скарга може бути подана протягом 30 днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: