П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2026 року м. Київ

Справа № 761/25860/23
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7794/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.
суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.
за участю секретаря Липченко О.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суд міста Києва від 23 жовтня 2025 року та додаткове рішення Шевченківського районного суд міста Києва від 10 листопада 2025 року, ухвалених під головуванням судді Аббасової Н.В. в м. Київ,
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, 

В С Т А Н О В И В

Короткий зміст позовних вимог.

У липні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просила: стягнути з відповідача на свою користь 147 432 грн - матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок залиття квартири; 6 500 грн - витрати понесені у результаті проведення експертизи вартості відновлювального ремонту; 70 000 грн - моральної шкоди; 6 833 грн - вартість холодильника; 19 676,46 грн - матеріальна шкода заподіяна внаслідок пошкодження меблів; 5 000 грн - витрати понесені у результаті проведення товарознавчого експертного дослідження рухомого майна.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 19 липня 2022 року відбулось залиття належної позивачу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
08 серпня 2022 року був складений акт про залиття, у якому зафіксовано факт залиття та пошкодження квартири позивача, що відбулось 19 липня 2022 року.
Внаслідок залиття було пошкоджено стіни та стелю квартири позивача, а також паркет, частково пошкоджені меблі та проводка в квартирі, зіпсований холодильник, деформовані міжкімнатні двері, що відображено в акті про залиття. Причиною залиття була поломка бойлера у квартирі АДРЕСА_2 , в результаті чого відбувся витік киплячої води.
Згідно висновку оцінювача ТОВ «Центр незалежної експертної оцінки» від 11 серпня 2022 року, вартість проведення відновлювального ремонту квартири позивачки становить 172 000 грн. За проведення експертизи щодо вартості відновлювального ремонту позивач сплатила 6 500 грн.
За результатами проведення ТОВ «Судова незалежна експертиза України» експертного товарознавчого дослідження №ЕD-1736-6-2027.22 від 31 жовтня 2022 року, матеріальна шкода заподіяна внаслідок пошкодження меблів, а саме: письмового столу, двох приліжкових тумб, шафи купе, меблів для передпокою та лавки складає 19 676 грн 46 коп. За проведення експертного дослідження позивач сплатила кошти у розмірі 5 000 грн.
Вартість пошкодженого холодильника згідно фіскального чеку становить 6 833 грн.
Позивач зверталась до відповідача з вимогою добровільно відшкодувати завдану матеріальну шкоду внаслідок залиття квартири, проте відповідач не компенсував позивачці матеріальну шкоду.
Згідно висновку судового експерта №1-04/04 від 04 квітня 2025 року, розмір матеріальної шкоди, спричиненої позивачці внаслідок залиття, становить 147 432 грн.
Також позивач вказує, що їй було завдано моральну шкоду, яка полягає у переживаннях, душевних та психологічних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із пошкодженням свого майна. У зв`язку із тим, що квартира знаходилась в стані не придатному для життя та перебування у ній, позивачу довелось вживати додаткових заходів для вирішення питань з метою відшкодування шкоди, зокрема звернення до експертних установ для визначення розміру матеріального збитку. Зазначене порушило нормальний ритм життя та вплинуло на емоційний стан позивачки. Завдану моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 70 000 грн.
На підставі зазначеного позивач просить про задоволення позову.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції.

Рішенням Шевченківського районного суд міста Києва від 23 жовтня 2025 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1  про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири - задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 147 432 грн матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири; 6 500 грн витрат понесених у результаті проведення експертизи вартості відновлювального ремонту; 10 000 моральної шкоди; 19 676 грн 46 коп матеріальна шкода заподіяна внаслідок пошкодження меблів; 5 000 витрат понесених у результаті проведення товарознавчого експертного дослідження рухомого майна, що разом становить 188 608 грн 46 коп. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1 886 грн 08 коп. 
Рішення мотивоване тим, що в ході розгляду справи відповідач не спростував належними та допустимими доказами відсутності своєї вини у залитті квартири позивачки, не надав інших доказів щодо розміру спричиненої позивачці шкоди, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди. Враховуючи, що розмір матеріальної шкоди, спричиненої позивачці внаслідок залиття квартири підтверджений висновком судового експерта №1-04/04 від 04 квітня 2025 року та становить 147 432 грн, суд дійшов висновку про необхідність стягнути вказані грошові кошти з відповідача на користь позивача. Також враховуючи, що матеріальна шкода заподіяна внаслідок пошкодження меблів підтверджена висновком експертного товарознавчого дослідження №ЕD-1736-6-2027.22 від 31 жовтня 2022 року, суд вважав обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача на її користь матеріальної шкоди заподіяної внаслідок пошкодження меблів у розмірі 19 676 грн 46 коп. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати понесені позивачем у результаті проведення експертизи вартості відновлювального ремонту в сумі 6 500 грн та витрати понесені у результаті проведення товарознавчого експертного дослідження рухомого майна в сумі 5 000 грн. Разом з тим, не підлягає задоволенню вимога позивачки про стягнення з відповідача на її користь вартості холодильника в сумі 6 833 грн, оскільки подана позивачкою копія фіскального чеку від 24 червня 2010 року про придбання вказаного майна, за відсутності в матеріалах справи інших доказів на підтвердження суми матеріальної шкоди заподіяної позивачці внаслідок пошкодження вказаного майна, сама по собі не може бути належним та достатнім доказом на основі якого можливо дійти обґрунтованого висновку про дійсну суму матеріальної шкоди заподіяної позивачці в результаті пошкодження вказаного рухомого майна.
Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначив, що внаслідок залиття квартири, що сталося з вини відповідача, позивач зазнала душевних страждань, суд, враховуючи принципи розумності і справедливості, характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, ступінь вини відповідача, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, дійшов висновку за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суд міста Києва від 10 листопада 2025 року заяву представника позивачки ОСОБА_2 - адвоката Каплі А.С. про ухвалення додаткового рішення - задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1  на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 26 000 грн.
Додаткове рішення мотивоване тим, щона підтвердження витрат на правничу допомогу до матеріалів справи надано додаткова угода №1 від 17 липня 2023 року до Договору на надання правової допомоги від 02 вересня 2022 року, акт приймання-передачі наданих послуг № 1 від 24 жовтня 2025 року за договором про надання правової допомоги від 02 вересня 2020 року та додаткової угоди №1 від 17 липня 2023 року, розрахунок фактичних витрат з надання правової допомоги ОСОБА_2 за договором від 02 вересня 2022 року, а також квитанцію №1 від 24 жовтня 2025 на суму 26 000 грн. Таким чином, враховуючи докази, надані представником позивача на підтвердження витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд дійшов висновку, що вищенаведені документи можуть слугувати належними та допустимими доказами для підтвердження понесених позивачкою витрат на правничу допомогу у сумі 26 000 грн.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги.

Не погодився із рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 , його представником - адвокатом Левадним О.О. подано апеляційну скаргу, в якій зазначається, що оскаржувані рішення є необґрунтованими, прийняті порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
В обґрунтування апеляційної скарги вказано, що під час судового засідання 22 жовтня 2025 року мав бути допит експерта, проте суд не допитав експерта, в своєму рішенні не прописав взагалі про такий допит, не відклав засідання за клопотанням сторони відповідача, а прийняв рішення в першому засіданні по суті справи.
Посилається на те, що акт про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 08 серпня 2022 року складався за відсутності відповідача, був складений після більш ніж 2 тижнів після події залиття квартири, у ньому не зазначені конкретні причини залиття квартири. Таким чином, цей акт не може бути належним і допустимим доказом у справі. 
Висновок експертного товарознавчого дослідження №ЕD-1736-6-2027.22 від 31 жовтня 2022 року, що міститься в матеріалах справи також є неналежним доказом, оскільки дослідження проводилось без огляду об`єктів дослідження, на підставі наданої інформації про пошкоджені вироби та фото-фіксації проведеної замовником. 
Відшкодування моральної шкоди сторона відповідача вважає є необґрунтованим, оскільки не можна говорити про сильні душевні хвилювання позивача та значне порушення умов проживання, оскільки позивач фактично одразу зробила ремонт в квартирі. Посилання суду першої інстанції на тривалий захист позивачем свого порушеного права в суді є недоречним, оскільки судовий процес був ініційований позивачем, вона розуміла особливості судового та не йшла як на досудове врегулювання спору, так і під час розгляду справи в суді, відхиляла можливість укладення мирової угоди, тим самим самостійно затягуючи судовий процес.

Щодо оскарження додаткового рішення від 10 листопада 2025 року відповідач ОСОБА_1 , зазначає, що про час та дату розгляду заяви про стягнення судових витрат жодним чином не було повідомлено сторін, підтвердження повідомлення про розгляд заяви також відсутнє в матеріалах справи.
Звертає увагу, що долучені документи не можуть повістю підтверджувати факт оплати послуг адвоката саме у розмірі 26 000 грн, зокрема долучена квитанція від 24 жовтня 2025 року не містить жодної банківської відмітки про зарахування коштів на рахунок Адвокатського Бюро, вказана квитанція була виписана самою ОСОБА_3 - представником позивача. Тобто, відсутня належна квитанція з відміткою банківської установи, що ставить під сумнів розмір оплачених послуг та взагалі наявність здійснення такої оплати.
Окрім цього, договір про професійну правничу допомогу, на який посилається суд в додаткову рішенні відсутній у переліку додатків та не був долучений до заяви про ухвалення додаткового рішення. Тому, не можливо встановити на підставі чого були передані кошти (які вони дійсно були передані, що є також сумнівним, з урахуванням долучених документів), чи предмет договору стосується справи №761/25860/23.
На підставі викладеного, просить скасувати рішення Шевченківського районного суд міста Києва від 23 жовтня 2025 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Скасувати додаткове рішення Шевченківського районного суд міста Києва від 10 листопада 2025 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Капля А.С. в інтересах ОСОБА_2 просить рішення та додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу доводи, якої є безпідставними залишити без задоволення.
Вказано, що відповідачем в суді першої інстанції не наведено обставин і доказів, які б вказували на інші причини залиття та виключили його вину у залитті квартири. 
Щодо доводів в частині оскарження додаткового рішення, то вони не спростовують правильні висновки суду про достатність доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Левадний О.О. підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.
Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Капля А.С. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з такого.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_2 є власницею квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 20 квітня 2005 року серія ВСВ №629075. (т.1 а.с. 16)
Згідно акта про залиття, аварію, що сталася на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водовідведення) від 08 серпня 2022 року, комісією в складі: Голови правління Полісмак Л.В., члена правління Ємельянової Л.Н., слюсаря-сантехніка ОСОБА_4 , ОСОБА_5 складено дійсний акт щодо залиття кв. АДРЕСА_1 , яке сталось 19 липня 2022 року, а саме виявлені ознаки затоплення киплячою водою: стіни та стеля (коридор, ванна, кухня, кімната) мають плями, здуття покриття шпаклівки, покраски, паркету, частково пошкоджені меблі, пошкоджена проводка, зіпсований холодильник, деформовані троє міжкімнатних дверей. Також у Акті про залиття зафіксовано, що квартира на день складання Акту про залиття від 08 серпня 2022 року перебувала в стані затоплення та відсутності електропостачання більше двох тижнів. Відчувається стійкий запах грибка та зіпсованих продуктів з холодильника. У акті зазначено, що причиною залиття, аварії, що трапилась є зі слів власника кв. АДРЕСА_2 , поломка бойлера (100 л.) та постраждала кв. АДРЕСА_1 , але своєчасно власник кв. АДРЕСА_2 не попередив. (т.1 а.с. 19)
09 серпня 2022 відповідач ОСОБА_1 направив Голові правління ЖБК «Дніпровець» відповідь на акт про залиття в якій зазначив зокрема наступне. В квартирі АДРЕСА_2 був встановлений у 2018 році бойлер (80 л.) за всіма установчими нормами. Внаслідок перепаду тиску в системі водопроводу будинку 6/42, 15 липня 2022 року в квартирі ОСОБА_1 сталася аварійна ситуація, а саме: не витримав клапан системи подачі води у бойлері і стався витік води. ОСОБА_1 одразу відреагував на ситуацію - прибрав всю воду в квартирі, викликав службу сервісу для заміни бойлера. В той же день дзвонив у двері квартири АДРЕСА_1 , щоб з`ясувати чи не потрапила до них вода, але йому не відчинили двері (номеру телефону власниці квартири на той момент у ОСОБА_1 не було).
Також ОСОБА_1 у відповіді на акт про залиття повідомив, що не відмовляється від усунення пошкоджень, які відбулись внаслідок потрапляння води з його квартири АДРЕСА_2 до квартири АДРЕСА_1 , а саме: шпаклювання і фарбування пошкоджених стін в коридорі і бокова стіна у кімнаті, яка примикає до стіни коридора, шпаклювання і фарбування стелі в коридорі і ванній кімнаті, заміна проводки в ушкодженій ділянці коридора. (а.с. 21)
20 серпня 2022 року ОСОБА_1 направив на адресу позивача лист-пропозицію відшкодування матеріальної шкоди у якому серед іншого зазначив наступне. 15 липня 2022 року сталося залиття квартири АДРЕСА_2 (квартира відповідача) внаслідок гідроудару водопостачання в будинку було залито частину квартири АДРЕСА_1 (квартира позивачки). У листі відповідач запропонував позивачці відшкодувати матеріальний збиток, завданий залиттям частини квартири, однак висловив незгоду із запропонованою ОСОБА_2 сумою на відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 172 000 грн, в зв`язку з чим просив надати дозвіл на найняття ним відповідного експерта для визначення вартості матеріального збитку. (а.с. 20)
Згідно висновку оцінювача ТОВ «Центр незалежної експертної оцінки» ОСОБА_6 від 18 серпня 2022 року, здійсненого за замовленням позивачки, вартість проведення відновлювального ремонту в приміщенні кв. АДРЕСА_1 (після залиття) з ПДВ становить 172 000 грн. З матеріалів справи вбачається, що за послуги з оцінки вартості відновлювального ремонту позивачка сплатила на рахунок ТОВ «Центр незалежної експертної оцінки» 6 500 грн, що підтверджується копією акту надання послуг №58 від 18 серпня 2022, копією рахунку на оплату №045 від 10 серпня 2022 року та копією квитанції від 11 серпня 2022 року. (т.1 а.с. 25-57)
За результатами проведення судовим експертом ТОВ «Судова незалежна експертиза України» Герцем І.В. експертного товарознавчого дослідження №ЕD-1736-6-2027.22 від 31 жовтня 2022 року, матеріальна шкода заподіяна внаслідок пошкодження письмового столу, 2 прикроватних тумб, шафи купе, меблів для передпокою та лавки становить 19 676,46 грн. (т.1 а.с. 63-68)
Вбачається, що за проведення експертного дослідження позивачка сплатила на рахунок ТОВ «Судова незалежна експертиза України» кошти у розмірі 5 000 грн, що підтверджується копією рахунку № ЕD-1736-6-2027.22 від 29 серпня 2022 року, копією акту приймання-передачі наданих послуг № ЕD-1736-6-2027.22 від 04 листопада 2022 року, копією квитанції від 06 жовтня 2022 року. (т.1 а.с. 58-62)
Згідно висновку судового експерта Українського центру судових експертиз Голубенко І.М. №1-04/04 від 04 квітня 2025 року, складеного на виконання ухвали суду першої інстанції від 30 квітня 2024 року, розмір матеріальної шкоди, спричиненої власнику квартири АДРЕСА_1 внаслідок залиття, яке відбулось 19 липня 2022 року, становить 147 432 грн з ПДВ. (т. 2 а.с. 82-121)

Застосовані норми права.

Нормами статей 151, 156, 177 ЖК України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що громадяни (власники, наймачі, члени їх сімей) зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування.
Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Частинами четвертою, п`ятою статті 319 ЦК України зазначено, що власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.
Тобто, власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.
Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 322 ЦК України).
Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Правовідносини, що виникають із заподіяння позадоговірної моральної шкоди, регулюються статтями 23, 1167 ЦК України, зі змісту яких слідує, що моральна шкода компенсується винною особою.

Верховний Суд у постанові від 27 березня 2019 року у справі №643/19078/15-ц вказав на те, що відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за завдану шкоду.
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.
Особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.
Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди, її розмір, наявність причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та спричиненою шкодою.
Аналогічний правовий висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14 та постановах Верховного Суду: від 11 грудня 2018 року у справі № 759/4781/16-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 203/2378/14-ц, від 28 серпня 2019 року у справі № 638/20603/16, від 27 грудня 2019 року у справі № 686/11256/16-ц, від 14 лютого 2018 року у справі № 686/10520/15-ц та від 02 грудня 2020 року у справі № 754/16146/17.

За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України).
У ч.2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Верховний Суд у постанові від 28 квітня 2022 року у справі № 521/10766/18 вказав на те, що згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд.

З наведених обставин справи вбачається, що ОСОБА_2 є власницею квартири АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 за цією ж адресою, що розташована вище.
Згідно з актом про залиття від 08 серпня 2022 року, складеним комісією у складі голови правління Полісмак Л.В., члена правління ОСОБА_7 , слюсаря-сантехніка ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , зафіксовано факт залиття квартири АДРЕСА_1 , яке відбулося 19 липня 2022 року. В акті детально відображено виявлені ознаки затоплення киплячою водою, а саме пошкодження стін, стелі (коридор, ванна, кухня, кімната), здуття покриття шпаклівки, покраски, паркету, часткове пошкодження меблів, проводки, деформація трьох міжкімнатних дверей, а також зіпсування холодильника. Крім того, в акті чітко зазначено причину залиття - поломка бойлера (100 л.) у квартирі АДРЕСА_2 , що належить відповідачу.
Доводи апеляційної скарги про те, що акт про залиття є неналежним доказом через складання його за відсутності відповідача та через два тижні після події, є безпідставними, оскільки відповідач у зверненнях на стадії досудового розгляду в ході розгляду справи визнавав обставини залиття квартири позивача через несправність бойлеру, що знаходився в квартирі відповідача.
У цивільних правовідносинах щодо відшкодування шкоди діє презумпція вини заподіювача шкоди. З огляду на визнання відповідачем самого факту та причини залиття, дефекти форми чи дати складання акта від 08 серпня 2022 року не спростовують наявності складу цивільного правопорушення. Будь-яких доказів на спростування своєї вини або на підтвердження інших причин залиття відповідач, в порушення вимог ст. 12, 81 ЦПК України, відповідач суду не надав.
Висновок судової експертизи відповідає вимогам закону, є повним та належним чином мотивованим. Клопотань про призначення повторної або додаткової експертизи відповідач не заявляв, висновок експерта іншими доказами не спростував.
Твердження скаржника про порушення судом процесуальних норм через відсутність допиту судового експерта у судовому засіданні 22 жовтня 2025 року не є підставою для скасування рішення. Так з матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду було задоволено вказане клопотання сторони відповідача, проте експерт в судове засідання не з`явився. 
Також у вказане судове засідання не з`явилась сторона відповідача, подавши клопотання про відкладення. Проте наявність клопотання не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи, це питання віднесено на розсуд суду. До того ж розгляд справи вже був розпочатий і сторонами було здійснено вступне слово. А отже як відсутність експерта, так і відсутність сторони відповідача, яка була належним чином повідомлена про розгляд справи, не є підставою для відкладення або оголошення перерви у справі, а тому вказані дії суду не є такими порушенням норм процесуального закону, що зумовлюють скасування рішення суду ухваленого за результатами розгляду справи.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням. Стороною відповідача не було надано доказів на спростування висновку експерта, проведеного на підставі ухвали суду за клопотанням сторони відповідача, а сторона позивача погодились з цим висновком, оскільки на його підставі здійснено заяву про зменшення позовних вимог. Отже розмір матеріальних збитків у сумі 147 432 грн чітко встановлений висновком судової експертизи №1-04/04 від 04 квітня 2025 року, який не спростований в ході розгляду справи, а тому такий розмір матеріальної шкоди обґрунтовано визначений судом першої інстанції. 
Щодо пошкодження меблів, суд першої інстанції також обґрунтовано прийняв як доказ висновок експертного товарознавчого дослідження №ЕD-1736-6-2027.22 від 31 жовтня 2022 року на суму 19 676, 46 грн. Чинне законодавство не забороняє проведення товарознавчого дослідження за матеріалами фотофіксації та наданими замовником даними, якщо це дозволяє встановити дефекти майна. 
У зв`язку з цим, судом першої інстанції правомірно та у відповідності до ст. 133, 141 ЦПК України покладено на відповідача документально підтверджені витрати позивача на проведення експертних досліджень для визначення розміру збитків, а саме: 6 500 грн за проведення оцінки вартості відновлювального ремонту квартири та 5 000 грн за проведення товарознавчого дослідження пошкоджених меблів. Зазначені витрати безпосередньо пов`язані з розглядом справи, були необхідними для захисту порушеного права позивача та підтверджуються відповідними актами наданих послуг та квитанціями про оплату, що містяться в матеріалах справи.
Суд першої інстанції також дійшов правильного висновку й про відсутність підстав для задоволення вимоги позивача в частині стягнення 6833 грн за пошкоджений холодильник, оскільки надана копія фіскального чеку від 24 червня 2010 року підтверджує лише факт придбання цього майна та його первинну вартість станом на 2010 рік. Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази зокрема, знищення цього майна та висновок товарознавчої експертизи, які б визначали дійсну ринкову вартість холодильника на момент залиття (2022 рік) з урахуванням його зносу, або вартість його ремонту у разі можливості відновлення. 

Встановивши факт пошкодження майна позивача з вини відповідача, суд першої інстанції правомірно застосував положення ЦК України щодо компенсації моральної шкоди, оскільки остання настає, зокрема, внаслідок пошкодження майна він неправомірних дій особи, яка її завдала. Посилання скаржника на те, що позивач затягувала процес, відхиляючи мирову угоду, не спростовують факту завдання їй душевних страждань через псування житла та необхідність ліквідації наслідків залиття. Визначена судом сума компенсації у розмірі 10 000 грн є виваженою, пропорційною та повністю відповідає засадам розумності і справедливості, підстав для зміни не вбачається.

Щодо оскарження відповідачем додаткового рішення у справі, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Додаткове рішення було ухвалено судом першої інстанції за результатами розгляду заяви представника позивача про стягнення з відповідача витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у розмірі 26000 грн.

У ч. 1 ст. 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п`ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч.3 ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1, п.1 1 ч.ч.1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
У ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст.141 ЦПК України).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У ч.ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В порядку визначеному ч. 3 ст. 270 ЦПК України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі №922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року в справі № 750/2055/20 вказано, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 757/60277/18-ц.
Верховний Суд у постанові від 24 січня 2022 року у справі № 757/36628/16-ц вказав на те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19.

В доводах апеляційної скарги сторона відповідача вказує на відсутність її належного повідомлення про час та місце розгляду питання про ухвалення додаткового рішення.
З тексту додаткового судового рішення вбачається, що предметом розгляду були виключно вимоги про стягнення судових витрат. Заява була подана позивачем через систему «Електронний суд» і сторона відповідача скористалась правом на подання заперечень на цю заяву. 
Виходячи з положень ч. 3 ст. 270 ЦПК України, відсутність повідомлення відповідача про розгляд питання про ухвалення додаткового рішення коли суд вирішує лише питання про судові витрати не є порушенням наведеної вище норми законодавства.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем, в позовній заяві було здійснено заяву про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він очікує понести у сумі 25 000 грн (т.1 а.с.3)
При зверненні до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правову допомогу, на підтвердження таких витрат стороною позивача було надано в копіях: додаткова угода № 1 від 17 липня 2023 року, акт приймання-передачі наданих послуг № 1 від 24 жовтня 2025 року та розрахунок фактичних витрат з квитанцією № 1 на суму 26 000 грн (т.2 а.с.176-179)
В матеріалах справи також наявний договір б/н про надання правничої (правової допомоги) від 02 вересня 2022 року. (т.1 а.с. 9-11)
Заперечуючи проти витрат на правничу допомогу понесеним позивачем, відповідач просив відмовити у задоволенні заяви, посилаючись при цьому лише на відсутність квитанції, що підтверджує оплату наданих адвокатом послуг та договору про надання правової допомоги № б/н від 02 вересня 2022 року.
Суд першої інстанції з урахуванням переважного задоволення позову, заперечень відповідача на заяву позивача, вважав заявлені витрати у сумі 26000 грн співмірними із складністю цієї справи, а тому дійшов висновку про стягнення вказаної суми з відповідача в повному обсязі.
Колегія суддів зауважує, що відповідач не вказав про неспівмірність суми в розмірі 26000 грн із складністю справи, а посилання на відсутність договору про надання правничої допомоги є безпідставним, оскільки він наявний в матеріалах справи і повторне його надання суду не є обов`язковим, як і не обов`язковим долучення квитанції на підтвердження оплати послуг адвоката позивачем, оскільки витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/суб`єктом чи тільки має бути сплачено (на підставі наявних договірних зобов`язань, актів приймання-передачі послуг чи розрахунку витрат).
При цьому в доводах апеляційної скарги відповідач просив про скасування додаткового рішення, яке є похідним від основного. Разом з тим за результатами перегляду справи апеляційний суд не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції ухваленого по суті спору, а тому і підстави для скасування додаткового рішення також відсутні, оскільки воно ухвалено в порядку визначеному ст.ст. 137, 141, 270 ЦПК України та з урахуванням усталеної судової практики, визначений судом першої інстанції розмір компенсації витрат позивача відповідає принципам розумності і справедливості. 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення та додаткове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та не спростовують правильних висновків суду.

Розподіл судових витрат.

В порядку ст.141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, відсутні і підстави для компенсації позивачам понесених ним витрат на стадії апеляційного перегляду справи.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суд міста Києва від 23 жовтня 2025 року та додаткове рішення Шевченківського районного суд міста Києва від 10 листопада 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова 

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 07 липня 2026 року.