16.07.26
33/812/304/26

Справа №477/1283/23
Провадження № 33/812/304/26
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП 
П О С Т А Н О В А
Іменем України
16 липня 2026 року         м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Базовкіної Т.М.,
із секретарем судового засідання Шурмою Є.М.,
за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Погрібної Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвоката Погрібної Тетяни Сергіївни, на постанову, яку ухвалив суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області (натепер – Вітовського районного суду Миколаївської області) Полішко В.В. у приміщенні цього ж суду 22 квітня 2024 року, якою ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовеця, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік,

у с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №415942 від 21 травня 2023 року водій ОСОБА_1 21 травня 2023 р. о 01:10 год. на автодорозі М-14, 142 км. Миколаївського району Миколаївської області керував транспортним засобом ЗАЗ 24692 АВ 110206, державний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, різка зміна забарвлення шкірного покрову обличчя. Огляд на стан алкогольного сп`яніння, був проведений на місці зупинки транспортного засобу у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального приладу DRAGER «ALKOTEST» №7510 ARMF-0282, результат якого встановив 1,41 проміле. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9-А Правил дорожнього руху.
Дії ОСОБА_1 кваліфіковані працівником поліції за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП). 
Вказаний протокол разом з іншими документами був скерований органами поліції на розгляд до Жовтневого районного суду Миколаївської області (натепер – Вітовського районного суду Миколаївської області).
Постановою судді Жовтневого районного суду Миколаївської області (натепер – Вітовського районного суду Миколаївської області) від 22 квітня 2024 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Також стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 605 грн. 60 коп.
Не погоджуючись із постановою суду, захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 – адвокат Погрібна Т.С. подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, провадження у справі – закрити у зв`язку з відсутністю в його діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд фактично лише перелічив документи, що містяться у матеріалах справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення, акт огляду, результат тестування приладом «Drager», направлення на медичний огляд та відеозапис, не надавши аналізу кожного доказу окремо та їх взаємного зв`язку, не навів мотивів, з яких визнав зазначені докази достатніми для висновку про доведеність вини особи, не зазначив, які саме фактичні обставини підтверджуються кожним із них та яким чином вони узгоджуються між собою. Також, суд зробив висновок про те, що показник 1,41 проміле є алкогольним сп`янінням середнього ступеня. Разом із тим жодного доказу, експертного висновку чи нормативного акта, який би дозволяв суду самостійно визначати ступінь алкогольного сп`яніння, постанова не містить, як і оцінки ОСОБА_1 як особи, яка проходить військову службу, його характеру, інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Захисник Нікітіна Д.В. зауважує, що у матеріалах справи відсутні: сертифікат відповідності газоаналізатора «Drager»; свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки; будь-які докази використання сертифікованих мундштуків. Так, огляд на стан алкогольного сп`яніння від 21 травня 2023 р. проводився за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 7510», останнє калібрування якого здійснено 26 вересня 2022 р., тобто з порушенням шестимісячного інтервалу технічного обслуговування на момент проведення тестування, тому результати, отримані за допомогою такого пристрою, не можуть вважатися належним і допустимим доказом перебування особи у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, аналіз направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції у сукупності з іншими матеріалами справи свідчить про істотні процесуальні невідповідності, а саме воно було оформлено раніше, ніж фактично проведено огляд на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного засобу, що суперечить частинам другої та третьої статті 266 КУпАП. Крім того, направлення містить істотні недоліки його оформлення такі, як: незаповнені графи: «Огляд проводився за допомогою»; «Результат огляду»; «Серія та номер протоколу про адміністративне правопорушення»; не зазначено посадову особу, яка його склала: відсутні її прізвище, ім`я, по батькові, посада та інші ідентифікуючі відомості. До того ж, адвокат зауважує, що після проведення тестування за допомогою приладу «Drager» та оголошення результату працівник поліції запитав апелянта, чи погоджується він із таким результатом, на що останній відповів незгодою. Після чого поліцейський запропонував ОСОБА_1 проїхати до закладу охорони здоров`я, однак при цьому не було належним чином роз`яснено, що медичний огляд у закладі охорони здоров`я у такому випадку не є повторним вибором між двома рівнозначними способами перевірки, а є процесуальною гарантією, передбаченою частиною третьою статті 266 КУпАП, яка надає особі можливість перевірити правильність результату огляду, проведеного на місці. Не було роз`яснено і того, що під час такого медичного огляду застосовуються інші методи дослідження, а його результати можуть підтвердити або спростувати показники спеціального технічного засобу. Отже, захисник вважає, що працівниками поліції не було забезпечено реальної та ефективної можливості реалізації ОСОБА_1 права, гарантованого частиною третьою статті 266 КУпАП. Захисник також вказує, що апелянт є військовослужбовцем, взагалі не була врахована судом при вирішенні справи та не отримала жодної правової оцінки, хоча військова служба ОСОБА_1 не є випадковою чи тимчасовою обставиною, а свідчить про його тривале виконання конституційного обов`язку щодо захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. Отже, адвокат вважає, що це є істотною обставиною, яка характеризує особу ОСОБА_1 та підлягала обов`язковому врахуванню судом при здійсненні судового розгляду.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлявся шляхом направлення судової повістки засобами поштового зв`язку на адресу місця проживання, а також додатково – телефонограмою, захисник– шляхом доставлення документа через систему Електронний суд. 
07 липня 2026 року через систему Електронний суд від захисника Погрібної Т.С. надійшла заява про розглянути справи без ї участі та участі ОСОБА_1 .
Враховуючи наведені обставини щодо учасників провадження про день, час та місце судового засідання, зміст заяви захисника, з урахуванням положень частини 1 статті 268, частин 5, 6 статті 294 КУпАП, достатність у справі матеріалів для її розгляду, апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність учасників провадження.
Вивчивши та дослідивши матеріали адміністративної справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.
Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає, що він ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин адміністративної справи, а також вимогах закону.
Згідно пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306 (далі – Правила), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Невиконання вказаних вимог утворюють склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП (тут і далі норми закону та інших правових актів наведені в редакції, яка була чинною на день складання адміністративним правопорушенням є, зокрема, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 ст. 7 КУпАП).
Згідно із статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно частин 1-3 статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. 
Порядок огляду особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, врегульований також Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 р. № 1452/735 (далі – Інструкція № 1452/735) та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103 (далі – Порядок).
Так, відповідно до пунктів 2, 4 Розділу І Інструкції № 1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Аналогічні положення викладені у п. 2 Порядку.
Отже, наявність у водія хоча б однієї вищевказаної ознаки сп`яніння є підставою для проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння.
Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 суд у відповідності зі статтями 245, 251, 252, 280 КУпАП повно встановив всі обставини правопорушення на підставі наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності.
З огляду на викладену в апеляційній скарзі захисником позицію ОСОБА_1 свою винуватість у вчиненні правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення у цій справі, не визнає.
Натомість висновок суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме – керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, підтверджений сукупністю проаналізованих судом першої інстанції зібраних органом поліції доказів, які є взаємопов`язаними та узгоджуються між собою:
- змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №415942 від 21 травня 2023 року, в якому зазначено, що водій ОСОБА_1 21 травня 2023 р. о 01:10 год. на автодорозі М-14, 142 км. Миколаївського району Миколаївської області, керував транспортним засобом ЗАЗ 24692 АВ 110206, державний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, різка зміна забарвлення шкірного покрову обличчя. Огляд на стан алкогольного сп`яніння пройшов на місці зупинки транспортного засобу у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального приладу DRAGER «ALKOTEST» №7510, результат якого встановив 1,41 проміле. Протокол підписано ОСОБА_1 без зауважень та застережень;
- роздруківкою результату проходження ОСОБА_1 алкотеста на місці зупинки транспортного засобу, який проведений поліцейським, від 21 травня 2023 р. за допомогою газоаналізатору ALCOTEST 7510, який показав 1,41 ‰. Ррозлдурківка тестування підписана ОСОБА_1 ;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів ОСОБА_1 , де зафіксований його результат, що становить 1,41‰, а також зазначено, що з результатом він згоден, але від підпису відмовився;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння під впливом лікарських препаратів, що понижують увагу та швидкість реакції від 21 травня 2024 р., в якому зазначені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, нестійка хода, різка зміна забарвлення шкірного покрову обличчя;
- відеозаписами з нагрудних камер поліцейських, на яких зафіксовано, як поліцейські зупиняють автомобіль ЗАЗ 24692 АВ 110206 на блокпосту, водієм якої виявився ОСОБА_1 . Під час перевірки документів поліцейські виявили у нього ознаки алкогольного сп`яніння, а саме - запах алкоголю з порожнини рота та нерозбірлива мова. На запитання інспектора щодо вживання чого-небудь, водій відповів, що алкогольні напої не вживав, має такий вигляд через втому, оскільки з 10 ранку в дорозі. На вимогу поліцейського ОСОБА_1 а місці зупинки транспортного засобу огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням газоаналізатора ALCOTEST. Під час проходження огляду на запитання поліцейського щодо вживання алкогольних напоїв та їх кількості ОСОБА_1 відповів «так точно», «не очень», «признаю свою ошибку». На питання що саме вживав і скільки у мілілітрах відповів «водку» «грам 400». Результат тесту показав 1,4 проміле, після чого поліцейський запропонував проїхати до медичного закладу, на що водій відмовився, зазначивши, що вже пройшов його на місці. Після цього поліцейські оформлюють матеріали про адміністративні правопорушення за участю ОСОБА_1 та ознайомлюють з його змістом останнього. 
Підстав для сумнівів у достовірності зазначених доказів судом не встановлено.
Істотних порушень вимог закону в діях поліцейських, що можуть мати наслідком недопустимість зібраних доказів, судом також не встановлено.
Так, огляд водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння здійснений за його згодою поліцейським з використанням спеціального технічного засобу - газоаналізатору DRAGER «ALKOTEST» №7510, роздруківка результату огляду та акт огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не підписані, проте він погодився з показниками приладу огляду, від огляду у медичному закладі відмовився. Під час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейськими застосовано технічні засоби відеозапису, що відповідає вимогам частини 2 ст. 266 КУпАП.
В сукупності перелічені докази свідчать, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.
Таким чином, проаналізованими та належним чином оціненими в їх сукупності та взаємозв`язку судом першої інстанції доказами підтверджено, що ОСОБА_1 було порушено п. 2.9 «а» Правил, тобто скоєно адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Всі докази, покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 визнаються апеляційним судом належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, а також, поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винність останнього у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року).
Будь-яких аргументів, які спростовують правомірність проходження ОСОБА_1 процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння та оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, а також щодо висновків судді в оскаржуваній постанові щодо його винуватості у вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, в апеляційній скарзі не викладено.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд виніс постанову від 21 травня 2024 р. за відсутності ОСОБА_1 , апеляційний суд виходить з того, що у судді були підстави для розгляду справи за його відсутності, оскільки справа призначалась до розгляду декілька разів: 12 вересня 2024 р., 17 січня 2024 р., 12 березня 2024 р, 02 квітня 2024 р. та 22 квітня 2024 р. Повістки були направлені за адресою, зазначеною у протоколі про адміністративне правопорушення та, яку під відеозапис вказав порушник. Конверти повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» та «за закінченням терміну зберігання».
Щодо посилань в апеляційній скарзі на відсутність у справі сертифікату відповідності газоаналізтора та свідоцтва про його повірку, а також протермінування строку градуювання приладу DRAGER «ALKOTEST» №7510, та, як вважає захисник, незаконність його використання, то вони не заслуговують на увагу з огляду на таке.
Так, Інструкцією №1452/735 передбачено, що поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, та які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки (пункт 1 Розділу ІІ).
Відповідно до пункту 5 Розділу ІІ Інструкції №1452/735 перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Частиною 1 статті 8 Закону України «Про метрологію, метрологічну діяльність», який набрав чинності 01 січня 2016 року, визначено, що у сфері законодавчо регульованої метрології застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам щодо точності, регламентованим для таких засобів, у встановлених умовах їх експлуатації. 
До таких засобів вимірювальної техніки відносяться і вимірювачі вмісту алкоголю в крові в повітрі, що видихається. 
Відповідну до пунктів 17, 18 статті 1 вказаного Закону періодична повірка засобів вимірювальної техніки – це повірка, що проводиться протягом періоду експлуатації засобів вимірювальної техніки через встановлений проміжок часу (міжповірочний інтервал); повірка засобів вимірювальної техніки - сукупність операцій, що включає перевірку та маркування та/або видачу документа про повірку засобу вимірювальної техніки, які встановлюють і підтверджують, що зазначений засіб відповідає встановленим вимогам.
Згідно пункту 13 наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 року № 1747 «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями» для вимірювачів вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається, до яких належить газоаналізатор «Drager Alcotest 7510», становить 1 рік. 
Отже, газоаналізатори виробництва компанії Drager, Safety, AG&Co, KGaA, Німеччина, що вже перебувають в експлуатації, можуть експлуатуватись і надалі за умови своєчасного проведення їх періодичної повірки та повірки після ремонту.
На роздруківці результатів тестування ОСОБА_1 за допомогою газоаналізатора Drager Alkotest 7510 зазначено, що його останнє калібрування було проведено 26 вересня 2022 року.
Градуювання – це метрологічна операція, за допомогою якої засіб вимірювань (міра або вимірювальний прилад) забезпечується шкалою або градуювальною таблицею (кривою).
Постановою Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2022 р. № 412, яка була чинною на день складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №415942 від 21 травня 2023 року, установлено, що позитивні результати періодичної, позачергової повірки та повірки після ремонту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, засвідчені відбитком повірочного тавра на таких засобах чи записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційних документів та/або оформлені свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, строк дії яких закінчився у період воєнного і надзвичайного стану та протягом місяця після його припинення чи скасування, чинні на період воєнного і надзвичайного стану та протягом трьох місяців після його припинення чи скасування на всій території України або в окремих її місцевостях.
Крім того, апеляційний суд зауважує, що ні до проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, ні після отримання його результатів ОСОБА_1 не вимагав надання йому документів щодо приладу вимірювальної техніки, не ставив під сумнів його відповідність встановленим нормам та не висував вимог щодо незгоди із результатами тестування, тому їх пред`явлення перед його оглядом ОСОБА_1 та долучення до протоколу про адміністративне правопорушення не є обов`язковим у цій справі.
При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до діючого законодавства водій самостійно вирішує, чи погоджується він з результатом, який отримано при проведенні огляду щодо стану сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного приладу, або не погоджується з отриманим результатом.
У тому разі, якщо водій не погоджується з результатом огляду поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, то огляд на стан сп`яніння повинен бути проведений у закладі охорони здоров`я (частина 3 ст. 266 КУпАП, п. 6 Порядку, п. 7 Розділу І Інструкції № 1452/735). 
Разом з тим, підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності (пункт 5 Порядку).
Тобто згода водія з позитивним результатом огляду поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу також свідчить про відсутність правових підстав для подальшого доведення цього факту у встановленому законом порядку, а саме для проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я.
Щодо доводів захисника Нікітна Д.В. про непослідовність дій поліцейського щодо складання направлення водія на огляд до медичного закладу, то з урахуванням наведених положень статті 266 КУпАП, Порядку та Інструкції водій направляється на огляд щодо стану алкогольного сп`яніння лише у разі незгоди із результатами огляду, який проведений поліцейським, або у разі відмови від огляду поліцейським. Оскільки за обставинами справи огляд водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння був проведений поліцейським на місці зупинки транспортного засобу, результат огляду водій не заперечував, від огляду в медичному закладі відмовився, то у поліцейського не було підстав для складання направлення на його огляд у медичному закладі, тому послідовність виготовлення такого направлення правового значення не має та не спростовує результати огляду на стан сп`яніння.
Не заслуговують на увагу аргумент апеляційної скарги про незабезпечення ОСОБА_1 поліцейським реальної можливості пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, оскільки таке спростовується змістом відеозапису, долученого до протоколу про адміністративне правопорушення, на якому зафіксовано, що поліцейські декілька разів роз`яснювали ОСОБА_1 можливість пройти огляд в медичному закладі, але останній відмовився. Стосовно твердження адвоката про те, що ОСОБА_1 не погодився з результатами проведеного поліцейським огляду спростовується підписом ОСОБА_1 на роздруківці тесту з його результатами. Так, після проведення огляду на стан сп`яніння на запитання поліцейського, чи погоджується він з результатом останній відповів «Ні», натомість в подальшому при складанні протоколу про адміністративне правопорушення він підписав роздруківку тестування, тобто погодився із таким результатом, заперечень не висував, від огляду у медичному закладі відмовився.
Щодо нероз`яснення поліцейським методики проведення огляду на стан сп`яніння в медичному закладі, то таке посилання адвоката не ґрунтується на положеннях закону та підзаконних актів, які такий обов`язок на поліцейських не покладають.
Щодо неврахуванням судом першої інстанції того, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем.
Відповідно до статті 24 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
Відповідно до статті 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Згідно ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
У рішенні по справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29 червня 2007 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи користується автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізує своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже, водій ОСОБА_1 , реалізуючи своє право керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм законів держави Україна.
Вчинення діянь, які кваліфікуються в національному законодавстві за ч. 1 ст. 130 КУпАП, є одним з найбільш тяжких порушень у сфері безпеки дорожнього руху. 
Тяжкість стягнення обумовлена саме високим ступенем суспільної шкоди, яка завдається такими діяннями.
Водій ОСОБА_1 повинен розуміти, що кожна особа, яка керує транспортним засобом не може перебувати у стані сп`яніння, оскільки у разі наявності стану сп`яніння водій ставить у небезпеку кожного потенційного учасника дорожнього руху.
Суд не має права при визнанні особи винуватою за ч. 1 ст. 130 КУпАП призначити інше стягнення, ніж передбачене санкцією, або ж перейти до іншого виду стягнення чи звільнити від стягнення, оскільки Законом України встановлена пряма заборона застосування пом`якшення стягнення чи звільнення від стягнення за таких обставин.
Обраний судом першої інстанції вид стягнення у вигляді штрафу із позбавленням права керування транспортним засобом відповідає важкості та характеру вчиненого правопорушення. Апеляційний суд не вбачає підстав для зміни обраного судом виду адміністративного стягнення і вважає, що саме таке стягнення буде відповідати меті адміністративного стягнення: виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. Не є підставою для іншого і військова служба ОСОБА_1 .
У справі, яка переглядається, не встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваної постанови. 
Апеляційний суд наголошує, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.
Тобто належними та допустимими доказами доведено, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №415942.
Апеляційний суд вважає, що у справі, яка переглядається, дотримано судом стандарт доведення висунутого ОСОБА_1 обвинувачення у скоєнні передбаченого ч. 1 статті 130 КУпАП правопорушення поза розумним сумнівом. В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, або відносно якої закрито адміністративне провадження з нереабілітуючих підстав, є винною у вчиненні цього правопорушення. Між тим, у справі, яка переглядається, належними та допустимими доказами доведено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, який підтверджений правомірно проведеним оглядом на стан сп`яніння, а доказів протилежного матеріали справи не містять.
Порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б могли вплинути на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, апеляційним судом не встановлено.
З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов до законного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підстав для скасування постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не знаходить, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
При цьому, апеляційний суд також враховує, що адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.
Керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвоката Погрібної Тетяни Сергіївни залишити без задоволення, постанову судді Жовтневого районного суду Миколаївської області (натепер – Вітовського районного суду Миколаївської області) від 22 квітня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського апеляційного суду Т.М. Базовкіна