Справа № 517/937/26
Провадження № 2/517/484/2026

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року с-ще Захарівка

Захарівський районний суд Одеської області в складі
головуючого судді Меєчка О.М.,
за участю секретаря судового засідання Хасанової С.Т.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Захарівка цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

установив:

Представник ТОВ «СВЕА ФІНАНС» через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернулась до Захарівського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Зазначена позовна заява обґрунтована тим, що 18 грудня 2024 року між ТОВ «АВЕНСУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 8583591. Згідно умов даного договору ТОВ «АВЕНСУС УКРАЇНА» надало ОСОБА_1 кредит в розмірі 21000 гривень на строк 360 днів, а останній зобов`язався повернути отриману суму та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах, визначених договором.
ТОВ «АВЕНСУС УКРАЇНА» належним чином виконало свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредитні кошти в порядку, передбаченому умовами договору.
Водночас свої зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість.
14 серпня 2025 року між ТОВ «АВЕНСУС УКРАЇНА» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено договір факторингу № 01.02-31/25, відповідно до умов якого ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло право вимоги, що належали ТОВ «АВЕНСУС УКРАЇНА», і стало кредитором за кредитними договорами, укладеними між ТОВ «АВЕНСУС УКРАЇНА» та боржниками, в тому числіза кредитним договором відповідача № 8583591 від 18 грудня 2024 року.
Станом на дату складання позовної заяви заборгованість ОСОБА_1 за договором № 8583591 від 18 грудня 2024 року становить 56700 гривень, з яких: 21000 гривень – заборгованість по основному боргу, 25200 гривень – заборгованість по відсотках, 10500 гривень – пеня.
03 грудня 2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 1972276, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 3500 гривень на строк 360 днів, а останній зобов`язався повернути отриману суму та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах, визначених договором.
ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» належним чином виконало свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредитні кошти в порядку, передбаченому умовами договору. 
Водночас свої зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 не виконав, у зв`язку із чим у нього утворилася заборгованість.
27 червня 2025 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено договір факторингу № 01.02-17/25, відповідно до умов якого ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло право вимоги, що належали ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», і стало кредитором за кредитними договорами, укладеними між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та боржниками, в тому числіза кредитним договором відповідача № 1972276 від 03 грудня 2024 року.
Станом на дату складання позовної заяви заборгованість ОСОБА_1 за договором № 1972276 від 03 грудня 2024 року становить 18716 гривень 25 копійок, з яких: 3500 гривень – заборгованість за сумою кредиту, 8216 гривень 25 копійок – заборгованість по відсотках, 7000 гривень – пеня/штраф.
Оскільки, ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитними договорами не виконав, а тому з урахуванням викладеного позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 8583591 від 18 грудня 2024 року в сумі 56700 гривень та за кредитним договором № 1972276 від 03 грудня 2024 року в сумі 18716 гривень 25 копійок, а всього стягнути заборгованість у розмірі 75416 гривень 25 копійок. 
Ухвалою Захарівського районного суду Одеської області від 12 серпня 2026 року відкрито провадження у справі та її розгляд відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України призначений у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін(а.с. 68).
У судове засідання представник позивача не з`явилась, про час, дату і місце судового розгляду повідомлялась належним чином (а.с. 72). Водночас до позовної заяви додала клопотання, в якому просить суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Зазначила, що проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує (а.с. 55).
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився хоча належним чином, в порядку визначеному статтями 128-131 ЦПК України, повідомлений про дату, час і місце судового розгляду шляхом направлення поштовим зв`язком судової повістки за адресою реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 . Направлена йому судова повістка про виклик до суду за його місцем реєстрації, повернута суду з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 74). Відповідач про причини неявки суд не повідомив та не подав до суду відзив чи заяву про розгляд справи за його відсутності.
У відповідності до частини 7 статті 128 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», за запитом судді у справі № 517/937/26 на підставі частини 8 статті 187 ЦПК України, сформовано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру № 3163676 від 12 серпня 2026 року щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно якої останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 67).
Згідно із пунктом 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Відповідно до правової позиції КЦС ВС викладеної у постанові від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18 (61-185св23) довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.
Ураховуючи зазначене, а також те, що повістка про виклик у судове засідання судом направлялася належним чином за офіційним зареєстрованим місцем проживання відповідача, а конверт повернувся на адресу суду з довідкою поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою», суд дійшов висновку, що відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду.
Суд вважає, що відповідач не з`явився до суду без поважних причин, а тому за згодою представника позивача постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України.
Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Згідно частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з такого.
Судом установлено, що 18 грудня 2024 року між ТОВ «АВЕНСУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено договір № 8583591 про надання споживчого кредиту (далі – договір), який підписано позичальником електронним підписом відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора С8470 (а.с. 6 – 11).
Крім цього, в матеріалах справи міститься підписаний дистанційно відповідачем, з використанням одноразового ідентифікатора RM4429, паспорт споживчого кредиту, в якому визначені основні умови кредитування (а.с. 12 – 13).
Згідно умов вказаного вище договору ТОВ «АВЕНСУС УКРАЇНА» надало ОСОБА_1 кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів в розмірі 21000 гривень за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 . Строк кредитування 360 днів. Процентна ставка – стандартна 1,00 % за кожен день користування кредитом.
Позичальник в свою чергу зобов`язався повернути використану суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах, визначених договором.
ТОВ «АВЕНСУС УКРАЇНА» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, шляхом перерахування 18 грудня 2024 року на рахунок відповідача № НОМЕР_1 кредитних коштів у розмірі 21000 гривень, що підтверджується копією листа ТОВ «ФК «Контрактовий дім» № 7/14498 від 15 серпня 2025 року. ТОВ «ФК «Контрактовий дім» здійснювало переказ згідно договору з ТОВ «АВЕНСУС УКРАЇНА» № 087/20-П від 08 липня 2020 року (а.с. 25).
14 серпня 2025 року між ТОВ «АВЕНСУС УКРАЇНА» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено договір факторингу № 01.02-31/25, відповідно до умов якого ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло право вимоги, що належали ТОВ «АВЕНСУС УКРАЇНА», і стало кредитором за кредитними договорами, укладеними між ТОВ «АВЕНСУС УКРАЇНА» та боржниками, в тому числіза кредитним договором відповідача № 8583591 від 18 грудня 2024 року (зв.а.с. 25 – а.с. 28).
На підтвердження повної оплати за договором факторингу до матеріалів справи додано платіжну інструкцію № 10151 від 20 серпня 2025 року (а.с. 29).
Відповідно до копії витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 01.02-31/25 від 14 серпня 2025 року, ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 8583591 від 18 грудня 2024 року в сумі 56700 гривень (зв.а.с. 29-30).
Отож установлено, що ТОВ «СВЕА ФІНАНС»набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 8583591 від 18 грудня 2024 року.
03 грудня 2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено договір № 1972276 про надання споживчого кредиту (далі – договір), який підписано позичальником електронним підписом відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора F752 (зв.а.с. 31 – а.с. 34).
Крім цього, в матеріалах справи міститься підписаний дистанційно відповідачем, з використанням одноразового ідентифікатора С638, паспорт споживчого кредиту, в якому визначені умови кредитування (зв.а.с. 36 – а.с. 37).
Згідно умов вказаного вище договору ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» надало ОСОБА_1 кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів в розмірі 3500 гривень за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 . Строк кредитування 360 днів. Процентна ставка – стандартна 3% в день, знижена процентна ставка 1,5 % в день.
Позичальник в свою чергу зобов`язався повернути використану суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах, визначених договором.
ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» свої зобов`язання за кредитним договором виконав повністю надавши ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 3500 гривень, що підтверджується листом № 20250709-203 від 09 липня 2025 року ТОВ «ПЕЙТЕК», згідно якого вказаним товариством на підставі договору про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № 31102024-4 від 2024-10-31 було перераховано кошти на платіжну карту клієнта від ТОВ «СЛОН КРЕДИТ»: 03 грудня 2024 року на суму 3500 гривень, номер картки № НОМЕР_1 (зв.а.с. 48).
27 червня 2025 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено договір факторингу № 01.02-17/25, відповідно до умов якого ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло право вимоги, що належали ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», і стало кредитором за кредитними договорами, укладеними між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та боржниками, в тому числіза кредитним договором відповідача № 1972276 від 03 грудня 2024 року (а.с. 49 – 52).
На підтвердження повної оплати за договором факторингу до матеріалів справи додано платіжну інструкцію № 10110 від 01 липня 2025 року (зв.а.с. 52).
Відповідно до копії витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 01.02-17/25 від 27 червня 2025 року, ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 1972276 від 03 грудня 2024 року в сумі 18716 гривень 25 копійок (а.с. 53 – 54).
Отож установлено, що ТОВ «СВЕА ФІНАНС»набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 1972276 від 03 грудня 2024 року.
ТОВ «СВЕА ФІНАНС» жодних нарахувань за договорами з моменту набуття прав вимоги не здійснювало.
Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи. Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Згідно з статтею 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, а також право вимоги, яке виникне в майбутньому. Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника.
Відповідно до статті 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.
Згідно з статтею 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги.
Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до частити 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частин 7, 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 зазначеного Закону установлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.
Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Станом на день подачі позовної заяви та розгляду справи в суді відповідачем умови договорів не виконуються, кредит та відсотки за користування не повертаються.
Згідно з статтями 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Сплата прострочених відсотків обумовлена договорами і підлягає стягненню, оскільки відповідач своєчасно не погасив суми кредитів. 
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідач, не сплативши у вказані в договорах строки суми кредиту, порушив вимоги статті 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Отже, ОСОБА_1 має перед ТОВ «СВЕА ФІНАНС» заборгованість: 
- за кредитним договором № 8583591 від 18 грудня 2024 року в сумі 46200 гривень, з яких: 21000 гривень – заборгованість по основному боргу, 25200 гривень – заборгованість по відсотках.
- за кредитним договором № 1972276 від 03 грудня 2024 року в сумі 11716 гривень 25 копійок, з яких: 3500 гривень – заборгованість за сумою кредиту, 8216 гривень 25 копійок – заборгованість по відсотках.
Розрахунки вказаних сум заборгованості ОСОБА_1 за кредитними договорами надані суду і відповідають вимогам закону (зв.а.с. 19- а.с.24, зв.а.с 46 – а.с. 48).
Щодо заявлених представником позивача вимог про стягнення з відповідача пені/штрафу в сумі 10500 гривень (договір № 8583591 від 18 грудня 2024 року) та 7000 гривень (договір № 1972276 від 03 грудня 2024 року) відповідно, суд зазначає таке.
24 грудня 2023 року вступив в силу Закон «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким було внесені зміни до Закону «Про споживче кредитування» та скасовано положення про звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договорами про споживчий кредит, укладеними пізніше 30-го дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
Водночас виник конфлікт між нормами пункту 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону «Про споживче кредитування», за змістом якого через 30 днів після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дозволяється встановлення договірної відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит, і пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Згідно частин 1, 2 статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон). Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України.
Отож усі закони України, які є актами цивільного законодавства, повинні відповідати ЦК України.
У Рішенні Конституційного Суду України від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012 вказано: «Виходячи з наведеного Конституційний Суд України вважає, що невідповідність окремих положень спеціального закону положенням Кодексу не може бути усунена шляхом застосування правила, за яким з прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним у часі раніше. Оскільки Кодекс є основним актом цивільного законодавства, то будь-які зміни у регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого абзацом третім частини другої статті 4 Кодексу».
Відтак хоч Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року прийнятий пізніше, проте статтею 4 ЦК України установлено, що інші закони України приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, а на суб`єкта законодавчої ініціативи, що подає до Верховної Ради проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж ЦК України, покладено обов`язок одночасно подати до Верховної Ради проект закону про внесення змін до ЦК України, які мають розглядатися одночасно.
Оскільки, на момент виникнення спірних правовідносин відповідні зміни до ЦК України подані не були, то з огляду на положення статті 4 ЦК України та позицію Конституційного Суду України застосування колізійного принципу lex posterior derogat priori (лат. «пізніший закон скасовує попередній») у цій ситуації неможливе.
Отже, зазначення у ЦК України про необхідність прийняття інших законів відповідно до цього Кодексу є достатньою підставою вважати, що норма ЦК України превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України.
Спеціальні норми закону можуть містити уточнюючі положення, проте не можуть прямо суперечити положенням ЦК України.
Отож ЦК України має вищу юридичну силу, тому до цих правовідносин підлягає застосуванню положення пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України, а тому відповідач звільняється від обов`язку сплати на користь позивача пені/штрафу за кредитними договорами в сумі 10500 гривень та 7000 гривень відповідно.
З огляду на викладене позов підлягає задоволенню частково.
Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 2 статті 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою судовий збір сплачується у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3328 гривень) і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1164800 гривень).
Згідно частини 3 статті 4 ЗУ «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Відповідно до платіжної інструкції № 424 від 07 серпня 2026 року ТОВ «СВЕА ФІНАНС», у відповідності до вказаних положень закону сплачено судовий збір за подання позовної заяви в електронній формі з використанням підсистеми Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» у розмірі 2662 гривні 40 копійок (зв.а.с. 5).
Отже, згідно з вимогами статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, які понесені позивачем при подачі позову до суду, пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2044 гривні 46 копійок (76,79%).
На підставі викладеного та керуючись статтями 509, 514, 525, 526, 530, 610, 1054, 1055, 1077-1080, 1084 ЦК України, статтями 19, 27, 83, 133, 137, 175, 274-275, 280-282 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» заборгованість:
- за кредитним договором № 8583591 від 18 грудня 2024 року в сумі 46200 (сорок шість тисяч двісті) гривень, з яких: 21000 (двадцять одна тисяча) гривень – заборгованість по основному боргу, 25200 (двадцять п`ять двісті) гривень – заборгованість по відсотках;
- за кредитним договором № 1972276 від 03 грудня 2024 року в сумі 11716 (одинадцять тисяч сімсот шістнадцять) гривень 25 копійок, з яких: 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень – заборгованість за сумою кредиту, 8216 (вісім тисяч двісті шістнадцять) гривень 25 копійок – заборгованість по відсотках.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» судовий збір в розмірі 2044 (дві тисячі сорок чотири) гривні 46 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. В такому випадку рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складено 15 вересня 2026 року.
Відомості про сторони у справі:

позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», код ЄДРПОУ 37616221 , яке розташоване за адресою: вул. Іллінська, 8, м. Київ, 04070, номер рахунку в АТ «ОТП Банк» НОМЕР_2 , МФО 300528;

відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя