ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

13 серпня 2026 року | м. Дніпро | справа № 160/16029/25

головуючий суддя І інстанції – Маковська О.В.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Іванова С.М. (доповідач),
суддів: Шальєвої В.А., Чередниченка В.Є., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.01.2026 в адміністративній справі № 160/16029/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИВ: 
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив:
- визнати протиправними рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» згідно заяви про призначення пенсії від 01.05.2025; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи з 20.07.1983 по 01.11.1983, 3 13.01.1986 по 13.03.1986, 3 17.03.1986 по 17.05.1986, з 25.10.1993 по 15.04.1998, 20.04.1998 по 10.03.2000 згідно записів №2-7,16-19 трудової книжки НОМЕР_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» згідно заяви про призначення пенсії з 01.05.2025 з дня досягнення пенсійного віку 31.05.2025.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.01.2026 адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи з 20.07.1983 по 01.11.1983, 3 13.01.1986 по 13.03.1986, 3 17.03.1986 по 17.05.1986, з 25.10.1993 по 15.04.1998, 20.04.1998 по 10.03.2000 та призначити з 01.06.2025 пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В іншій частині позовних вимог було відмовлено.
Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати вищезазначене рішення, як незаконне та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що при розгляді документів позивача правомірно не зараховано періоди його роботи по трудовій книжці з 20.07.1983 по 01.11.1983, з 13.01.1986 по 13.03.1986, з 17.03.1986 по 17.05.1986, з 25.10.1993 по 15.04.1998, 20.04.1998 по 10.03.2000 року: період з 20.07.1983 по 01.11.1983, оскільки дата звільнення “13.03.1986” не відповідає даті наказу про звільнення “ 09.01.1986”; період з 17.03.1986 по 17.05.1986, оскільки відсутні номери записок про прийняття та звільнення; з 25.10.1993 по 15.04.1998, оскільки в записі про звільнення не зазначена посадова особа, що здійснила запис; з 20.04.1998 по 10.03.2000, оскільки запис про звільнення не засвідчений підписом та не зазначена посадова особа, що здійснила запис та відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як було встановлено судом першої інстанції, позивач 01.05.2025 звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії, яка відповідно до принципу екстериторіальності передана на розгляд до ГУ ПФУ в Тернопільській області.
За результатами розгляду заяви, ГУ ПФУ в Тернопільській області прийнято рішення від 08.05.2025 №046350018674 про відмову у призначенні пенсії.
У рішенні вказано, що необхідний страховий стаж становить 32 роки. Страховий стаж особи складає 25 років 02 місяці 02 дні. 
До страхового стажу не зараховано:
- період роботи з 20.07.1983 по 01.11.1983, оскільки відсутній номер записки про прийняття;
- період роботи з 13.01.1986 по 13.03.1986, оскільки дата звільнення « 13.03.1986» не відповідає даті наказу про звільнення « 09.01.1986»;
- період роботи з 17.03.1986 по 17.05.1986, оскільки відсутні номери записок про прийняття та звільнення;
- період роботи з 25.10.1993 по 15.04.1998, оскільки в записі про звільнення не зазначена посадова особа, що здійснила запис;
- період роботи з 20.04.1998 по 10.03.2000, оскільки запис про звільнення не засвідчений підписом та не зазначена посадова особа, що здійснила запис та відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх прав та інтересів.
Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач наділений правом на зарахування до загального страхового стажу періодів його роботи з 20.07.1983 по 01.11.1983, 3 13.01.1986 по 13.03.1986, 3 17.03.1986 по 17.05.1986, з 25.10.1993 по 15.04.1998, 20.04.1998 по 10.03.2000 та призначення з 01.06.2025 пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Згідно з статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
12.08.1993 Кабінет Міністрів України своєю постановою №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).
Так, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (розділ «Загальні положення» Порядку №637).
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до п.20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Однак, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії, зокрема, на пільгових умовах, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки.
Як свідчать встановлені обставини справи, до страхового стажу позивача не зараховано наступні періоди:
- період роботи з 20.07.1983 по 01.11.1983, оскільки відсутній номер записки про прийняття;
- період роботи з 13.01.1986 по 13.03.1986, оскільки дата звільнення « 13.03.1986» не відповідає даті наказу про звільнення « 09.01.1986»;
- період роботи з 17.03.1986 по 17.05.1986, оскільки відсутні номери записок про прийняття та звільнення;
- період роботи з 25.10.1993 по 15.04.1998, оскільки в записі про звільнення не зазначена посадова особа, що здійснила запис;
- період роботи з 20.04.1998 по 10.03.2000, оскільки запис про звільнення не засвідчений підписом та не зазначена посадова особа, що здійснила запис та відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Як видно з трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , останній здійснював трудову діяльність у вищенаведені періоди.
Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Вказані правові висновки також відповідають правовим позиціям Верховного Суду, викладеним в постановах від 09.08.2019 року по справі № 654/890/17 та від 21.02.2018 у справі №687/975/17, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
З матеріалів справи видно, що виконання роботи позивача у вказані періоди відповідачем не спростовується.
Таким чином, з огляду на вказані обставини справи, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем при розгляді заяви про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" протиправно не зараховано спірні періоди роботи позивача.
В свою чергу, враховуючи наявність у позивача достатнього страхового стажу з урахуванням вказаних періодів та досягненням 31.05.1965 необхідного пенсійного віку, колегія суддів апеляційного суду вважає правомірними висновки суду першої інстанції щодо правомірності зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити з 01.06.2025 пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.01.2026 в адміністративній справі № 160/16029/25 – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий - суддя С.М. Іванов 

суддя В.А. Шальєва 

суддя В.Є. Чередниченко