ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2026 м.Дніпро Справа № 912/689/26

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Демчини Т.Ю. (суддя-доповідач),
суддів: Кошлі А.О., Стефанів Т.В.,
з участю секретаря судового засідання: Кишканя А.М., 
представника позивача: Драч А.В. (в режимі відеоконференції),
представника відповідача (апелянта): Мухіної Н.В. (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АОИЛ» на ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 07.04.2026 (головуючий в першій інстанції Тимошевська В.В.) про забезпечення позову
у справі за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОПАГРОТРЕЙД» 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «АОИЛ» 
про стягнення коштів,
в с т а н о в и в:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції
У березні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОПАГРОТРЕЙД» (надалі – ТОВ «Топагротрейд») звернулось до Господарського суду Кіровоградської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АОИЛ» (надалі – ТОВ «АОИЛ») про стягнення заборгованості за договором поставки № 04/09-2025ЗП1 від 04.09.2025 у загальному розмірі 1268667,72 грн.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що належним чином виконав свої зобов`язання за вищезазначеним договором поставки, поставивши ТОВ «АОИЛ» товар, що підтверджується підписаними відповідачем видатковими накладними без жодних зауважень. Однак відповідач порушив умови договору, не здійснивши повної оплати у встановлений строк. При цьому позивач вважає, що факт часткових оплат, здійснених відповідачем, свідчить про визнання відповідачем наявної заборгованості. 
06.04.2026 ТОВ «Топагротрейд» звернулось до Господарського суду Кіровоградської області із заявою про забезпечення позову з вимогами накласти арешт на грошові кошти, що належать ТОВ «АОИЛ», які знаходяться на рахунках у банківських установах України, в межах суми позову 1268667,72 грн. 
В обґрунтування заяви позивач зазначив, що відповідач демонструє недобросовісну поведінку, зокрема, ігнорує претензії позивача, не надає жодних пояснень щодо причин прострочення оплати за підписаними видатковими накладними та відсутності об`єктивних підстав для несплати, що свідчить про умисне затягування розрахунків. Крім того, позивач вказує, що у відповідача наявні ознаки фінансової нестабільності, а тривале невиконання грошових зобов`язань створює реальний ризик того, що відповідач може вжити заходів для уникнення виконання майбутнього рішення суду, зокрема шляхом розпорядження власними грошовими коштами. Заявник вважає, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти відповідача може істотно ускладнити або взагалі унеможливити виконання рішення суду, оскільки без такого арешту кошти можуть бути виведені або приховані, що зробить реальне стягнення заборгованості неможливим навіть у разі задоволення позову.
Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 07.04.2026 заяву ТОВ «Топагротрейд» про забезпечення позову задоволено; накладено арешт на грошові кошти, що належать ТОВ «АОИЛ», які знаходяться на рахунках у банківських установах України, в межах суми позову - 1268667,72 грн.
Постановляючи вказану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення заяви позивача, оскільки предметом позову є стягнення значної суми грошових коштів за договором поставки, а поведінка відповідача, зокрема, систематичне ігнорування претензій, відсутність будь-яких пояснень причин несплати, тривале затягування розрахунків свідчить про недобросовісність та створює реальну загрозу того, що до моменту вирішення спору по суті відповідач може вивести кошти з рахунків або іншим чином позбутися ліквідних активів, що унеможливить реальне стягнення боргу у разі задоволення позову. При цьому суд першої інстанції зазначив, що арешт накладається виключно в межах суми позову, а не на усі грошові кошти відповідача, тому такий захід не паралізує його господарську діяльність, а лише тимчасово обмежує його право розпоряджатися коштами у спірній частині, що повністю відповідає принципу пропорційності та балансу інтересів сторін.
2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги
Не погодившись із зазначеною ухвалою, відповідач у справі - ТОВ «АОИЛ» звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій, з урахуванням уточнень, заявлено вимогу скасувати ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 07.04.2026 у справі № 912/689/26, якою вжито заходи забезпечення позову, накладено арешт на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю “АОИЛ”, які знаходяться на рахунках у банківських установах України, в межах суми позову - 1268667,72 грн. 
Апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив заяву про забезпечення позову, оскільки позивач не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження реального ризику ускладнення чи неможливості виконання рішення суду, обмежившись загальними припущеннями про недобросовісність відповідача. Натомість апелянт стверджує, що він своєчасно та в повному обсязі виконував зобов`язання з оплати товару, зокрема, сплачено 78512517,32 грн із 79766102,12 грн, а наявна заборгованість виникла внаслідок правомірного зменшення оплати на суму 1253584,80 грн на підставі п.5.2.2 договору в порядку зарахування зустрічних вимог щодо компенсації податкових ризиків через акт ДПС, що спростовує висновок суду про недобросовісність та ігнорування претензій.
В судовому засіданні представник апелянта підтримала доводи апеляційної скарги, просила оскаржувану ухвалу скасувати, а у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити повністю. 
3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Топагротрейд» вважає, що суд першої інстанції правильно встановив наявність реальних ризиків невиконання рішення суду, оскільки відповідач систематично порушував строки оплати, ігнорував письмові претензії, а після виникнення спору взагалі припинив належне виконання грошового зобов`язання, посилаючись на одностороннє «автоматичне зарахування» зустрічних вимог, правомірність якого є спірною та розглядається судом по суті. Крім того, позивач наголошує, що для застосування арешту коштів у майновому спорі достатньо обґрунтованого припущення про ризик утруднення виконання рішення, що узгоджується з висновками Верховного Суду. Позивач вважає застосований захід забезпечення позову співмірним, оскільки арешт накладений виключно в межах суми позову та він не блокує господарської діяльності відповідача.
В судовому засіданні представник позивача заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила відмовити у її задоволенні, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. 
4. Процедура апеляційного провадження
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2026, для розгляду даної апеляційної скарги визначено колегію суддів Центрального апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Демчини Т.Ю. (доповідач), суддів Кошлі А.О., Стефанів Т.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.04.2026 апеляційну скаргу залишено без руху та надано апелянту 10-денний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення допущених при поданні апеляційної скарги недоліків. 
29.04.2026 ТОВ «АОИЛ» подано до Центрального апеляційного господарського суду заяву про усунення недоліків, якою повністю усунуто недоліки, зазначені в ухвалі суду від 28.04.2026. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «АОИЛ» на ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 07.04.2026 за наслідками розгляду заяви про забезпечення позову у справі № 912/689/26 за позовом ТОВ «Топагротрейд» до ТОВ «АОИЛ» про стягнення коштів. Розгляд скарги призначено у судовому засіданні на 09.06.2026 о 16:30 год., а також витребувано матеріали вказаної справи з Господарського суду Кіровоградської області. 
11.05.2026 матеріали оскарження ухвали Господарського суду Кіровоградської області від 07.04.2026 у справі № 912/689/26 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
15.05.2026 від ТОВ «Топагротрейд» надійшов відзив на апеляційну скаргу. 
19.05.2026 від представників ТОВ «Топагротрейд» та ТОВ «АОИЛ» надійшли заяви про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, які ухвалами суду від 19.05.2026 задоволені. 
В судовому засіданні 09.06.2026 проголошено вступну та резолютивну частини постанови. 
5. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини
У березні 2026 року ТОВ «Топагротрейд» звернулось до Господарського суду Кіровоградської області з позовом до ТОВ «АОИЛ» про стягнення заборгованості за договором поставки № 04/09-2025ЗП1 від 04.09.2025 у загальному розмірі 1268667,72 грн.
Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 10.04.2026 відкрито провадження у справі № 912/689/26 та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.
06.04.2026 ТОВ «Топагротрейд» звернулось до Господарського суду Кіровоградської області із заявою про забезпечення позову з вимогами накласти арешт на грошові кошти, що належать ТОВ «АОИЛ» та знаходяться на його рахунках у банківських установах України, в межах суми позову 1268667,72 грн. 
Згідно зі ст.136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.137 ГПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Згідно з ч.1 ст.138 ГПК України, заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.
6.Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
Заслухавши пояснення представників апелянта та позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Предметом апеляційного оскарження ухвали місцевого господарського суду, якою задоволено заяву про забезпечення позову, є висновки суду першої інстанції про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, зокрема, арешту коштів боржника, та їх відповідність нормам процесуального права під час постановлення ухвали про забезпечення позову.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив заяву про забезпечення позову, оскільки позивач не надав доказів на підтвердження реального ризику ускладнення чи неможливості виконання рішення суду, обмежившись загальними припущеннями про недобросовісність відповідача. Натомість апелянт стверджує, що він своєчасно та в повному обсязі виконував зобов`язання з оплати товару, зокрема, ним сплачено 78512517,32 грн зі 79766102,12 грн, а наявна заборгованість виникла внаслідок правомірного зменшення оплати на 1253584,80 грн на підставі п.5.2.2 договору як залік зустрічних вимог щодо компенсації податкових ризиків через акт ДПС, що спростовує висновок суду про недобросовісність та ігнорування претензій.
Позивач вважає, що суд першої інстанції правильно встановив наявність реальних ризиків невиконання рішення суду, оскільки відповідач систематично порушував строки оплати, ігнорував письмові претензії, а після виникнення спору взагалі припинив належне виконання грошового зобов`язання, посилаючись на одностороннє зарахування зустрічних вимог, правомірність якого є спірною та розглядається судом по суті. Крім того, позивач наголошує, що для застосування арешту коштів у майновому спорі достатньо обґрунтованого припущення про ризик утруднення виконання рішення, що узгоджується з правовою позицією Об`єднаної палати КГС ВС від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, а сам арешт є співмірним, оскільки накладений виключно в межах суми позову та не блокує господарської діяльності відповідача.
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.
Згідно із ст.136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.137 ГПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що у разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.
Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Господарський суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17).
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, забезпечення позову за своєю правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів, а метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Колегія суддів наголошує, що при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд не вирішує спір по суті.
Як неодноразово зазначав Верховний Суд, зокрема, в постановах від 21.02.2020 у справі № 910/9498/19, від 17.09.2020 у справі № 910/72/20, від 15.01.2021 у справі № 914/1939/20, від 16.02.2021 у справі № 910/16866/20, від 15.04.2021 у справі № 910/16370/20, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. 
При цьому законом не визначається вичерпний перелік доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення із заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності. Слід також зазначити, що вирішення питання про забезпечення позову не передбачає встановлення обставин, які підлягають доказуванню при вирішенні спору по суті, та не вимагає від позивача надання доказів на рівні, достатньому для підтвердження позовних вимог. Достатнім є надання доказів, які дають суду можливість зробити обґрунтоване припущення про існування ризиків, зазначених у статті 136 ГПК України.
Колегія суддів, зазначає, що предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки № 04/09-2025ЗП1 від 04.09.2025 у розмірі 1253584,80 грн основного боргу, 13711,75 грн пені, 1371,17 грн - 3% річних, що разом становить 1268667,72 грн. За твердженнями позивача, ним виконано зобов`язання з поставки обумовленого товару, тоді як відповідач свої зобов`язання з його оплати не виконав. Таким чином, у межах даного позову господарський суд вирішуватиме майновий спір про стягнення грошових коштів.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обставини, на які посилається позивач в обґрунтування заяви про забезпечення позову, а саме: недобросовісна поведінка відповідача, яка полягає в ненаданні своєчасно пояснень причин прострочення, ігнорування претензій позивача, відсутність об`єктивних причин несплати та ознаки фінансової нестабільності відповідача, про що свідчить тривале невиконання грошових зобов`язань, затягування розрахунків при наявності підписаних документів, можуть свідчити про наявність ризику утруднення або унеможливлення виконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову.
При цьому, як правильно зазначив суд першої інстанції, під час розгляду заяви про забезпечення позову спір по суті не вирішується та оцінка обґрунтованості позовних вимог не надається. Разом з цим, суд враховує, що обставини відсутності виконання зобов`язання, за умови підтвердження таких обставин, можуть свідчити про недобросовісну поведінку відповідача в питанні виконання своїх зобов`язань.
Колегія суддів відхиляє аргументи апелянта про те, що позивач не довів належним чином наявності реального ризику утруднення виконання судового рішення, а суд першої інстанції ототожнив сам факт пред`явлення грошових вимог з наявністю такого ризику.
У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 сформовано правовий висновок, згідно з яким у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога про надання доказів щодо очевидних речей, зокрема, доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном, свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін. Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 07.04.2023 у справі № 910/8671/22, від 20.04.2023 у справі № 914/3316/22, від 27.04.2023 у справі № 916/3686/22, від 09.06.2023 у справі № 37з-23.
Натомість вимога доведення вже вчинених дій щодо приховування майна чи виведення коштів, на чому фактично наполягає скаржник, суперечить превентивній природі заходів забезпечення позову, яка полягає у запобіганні таким діям, а не в констатації вже наявних порушень.
Таким чином, суд першої інстанції правильно застосував зазначений правовий висновок, обґрунтовано виходив з того, що для застосування заходів забезпечення позову достатнім є обґрунтоване припущення існування ризику утруднення виконання рішення суду, а не беззаперечне доведення такого ризику.
Щодо співмірності заходу забезпечення позову колегія суддів зазначає, що у даній справі позивач просив накласти арешт на грошові кошти відповідача виключно в межах суми позову - 1268667,72 грн. Як правильно зазначив суд першої інстанції, такий захід забезпечення позову є безпосередньо пов`язаним з предметом спору, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів. Розмір арештованих коштів не перевищує розміру заявлених позовних вимог. При цьому, накладення арешту на грошові кошти в межах ціни позову не позбавляє відповідача права здійснювати господарську діяльність, не зупиняє його господарських операцій, не обмежує його права володіння та користування коштами в частині, що перевищує суму арешту, та не є заходом примусового стягнення.
Як зазначав Верховний Суд у постанові від 03.12.2020 у справі № 911/1111/20, у випадку арешту коштів на рахунках, гроші залишаються у власності боржника і знерухомлюються лише в межах суми арешту з метою недопущення виведення грошових коштів з рахунків боржника й уникнення виконання судового рішення, а у майбутньому такий захід може бути скасований. Таким чином, відсутні підстави вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову, як арешт коштів, призведе до невиправданого обмеження прав відповідача чи третіх осіб, оскільки грошові кошти залишаються у володінні та користуванні відповідача, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини коштів, якої стосується спір.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що відповідач в не скористався правом на подання в порядку ч. 1 ст. 141 ГПК України заяви про зустрічне забезпечення, не запропонував внесення коштів на депозит суду, не надав банківської гарантії, не запропонував іншого способу забезпечення інтересів позивача, що могло б свідчити про наявність підстав для застосування альтернативного, менш обтяжливого способу забезпечення позову.
Колегія суддів зазначає, що більшість доводів апеляційної скарги, зокрема, тлумачення пункту 5.2.2 договору, правомірність проведення зарахування коштів, оцінка акту податкової перевірки, наявність або відсутність заборгованості, оцінка доказів виконання договору, стосуються обставин, які є предметом розгляду справи по суті, та не можуть бути підставою для скасування ухвали про забезпечення позову.
На стадії вирішення питання про забезпечення позову суд не досліджує остаточно правомірність вимог сторін, не встановлює наявність або відсутність боргу та не вирішує господарський спір по суті. При розгляді заяви про забезпечення позову суд не повинен вдаватися до оцінки обґрунтованості позовних вимог, оскільки це є передчасним та виходить за межі предмета розгляду такого питання.
З огляду на викладене, доводи скаржника щодо обставин, які стосуються суті спору, не приймаються колегією суддів до уваги при вирішенні питання про законність та обґрунтованість ухвали про забезпечення позову.
Разом з цим, ТОВ «Топагротрейд» у поданому відзиві на апеляційну скаргу навело додаткові аргументи на підтвердження законності ухвали суду першої інстанції. Позивач зазначає, що матеріалами справи підтверджується систематичне порушення відповідачем строків оплати поставленого товару, на підтвердження чого позивачем додано до відзиву виправлену банківську виписку, акт звірки, деталізовану розшифровку, листування, платіжну інструкцію від 19.03.2026, претензію, що свідчить про наявність реального ризику невиконання рішення суду. Крім того, поведінка відповідача після виникнення спору, а саме: самостійне заявлення про припинення оплати, посилання на одностороннє автоматичне зменшення платежів, фактичне припинення належного виконання грошового зобов`язання, підтверджує обґрунтованість забезпечення позову. Відповідач не надав жодного доказу добровільного резервування коштів, внесення їх на депозит, надання банківської гарантії чи іншого механізму, який би виключав необхідність забезпечення позову.
Колегія суддів вважає, що зазначені аргументи позивача додатково підтверджують наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову та спростовують доводи апеляційної скарги.
Колегія суддів вважає за необхідне також зазначити, що оскаржувана ухвала відповідає загальним засадам судочинства, зокрема, принципу верховенства права, який є фундаментальним принципом правосуддя. Відповідно до статті 129 Конституції України, до основних засад судочинства належать, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та обов`язковість судового рішення.
Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.05.2004 у справі «Продан проти Молдови» наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній із сторін. У рішенні від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Водночас, судовий захист, як і діяльність суду, не можуть вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.
Таким чином, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого судового рішення, що повністю відповідає практиці Європейського суду з прав людини.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду констатує, що суд першої інстанції правильно встановив наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки матеріалами справи підтверджується наявність реального майнового спору про стягнення значної суми грошових коштів та існування ризику утруднення виконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову. Обраний позивачем захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, безпосередньо пов`язаним з предметом спору та не призводить до надмірного обмеження прав відповідача. Суд першої інстанції правильно застосував положення ст.ст.136, 137, 140 ГПК України та врахував правові висновки Верховного Суду.
Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин, не свідчать про неправильне застосування норм процесуального права та зводяться переважно до незгоди апелянта з правовою позицією позивача у спорі по суті, що не є предметом розгляду при перевірці законності ухвали про забезпечення позову.
7.Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
За змістом ст.236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно зі ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав належну оцінку доводам заявника і поданим доказам та ухвалив рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду та не можуть бути підставою для скасування постановленої ним ухвали про задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст.269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін. 
8. Розподіл судових витрат
Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, витрати апелянта щодо сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 129, 136-140, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АОИЛ» на ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 07.04.2026 у справі № 912/689/26 залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 07.04.2026 у справі № 912/689/26 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст.ст.286-289 ГПК України.
Повна постанова складена 10.07.2026.

Головуючий суддя Т.Ю.Демчина

Судді А.О.Кошля 

Т.В.Стефанів