Дата документу  Справа № 331/5088/26 

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Єдиний унікальний №331/5088/26 Головуючий в 1 інст.Скользнєва Н.Г.
Провадження №33/807/1091/26 Доповідач в 2 інст.Коломаренко К.А.
Категорія ст.124 КУпАП
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 вересня 2026 року м.Запоріжжя
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Коломаренко К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 – адвоката Бахмута Михайла Сергійовича на постанову Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 07 серпня 2026 року стосовно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Постановою Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 07 серпня 2026 року у справі №331/5088/26 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 850,00 гривень; стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 665,60 грн.
Згідно з постановою суду першої інстанції 05 червня 2026 року о 19 годині 09 хвилин в м. Запоріжжі, вул. Українська, буд. 2 ж, на перехресті нерівнозначних доріг Прибрежна автомагістраль та вулиця Українська, водій автомобіля Jeep Compass, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , рухаючись по другорядній дорозі, не надала дорогу велосипедисту ОСОБА_2 , яка рухалась по головній дорозі, в результаті чого сталось зіткнення. Внаслідок чого, транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдано матеріальної шкоди, ОСОБА_2 отримала незначні тілесні ушкодження, від госпіталізації відмовилась. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п. 16.11 ПДР.
Обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, на думку суду першої інстанції, підтверджуються: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 684960 від 05.06.2026 року в сукупності зі схемою місця ДТП від 05.06.2026 року, письмовими поясненнями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , фотознімками з місця ДТП, долученими до матеріалів даної справи.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, захисник особи, що притягується до адміністративної відповідальності, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, апелянт вказує, що матеріали справи не містять доказів завдання матеріальної шкоди, зокрема схема місця дорожньо-транспортної пригоди від 05.06.2026 року, як доказ на який посилався суд при прийнятті рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП, не містить відомостей про будь-які пошкодження майна учасників дорожньо-транспортної пригоди. Жодних інших доказів завдання матеріальної шкоди внаслідок ДТП матеріали справи не містять. Судом першої інстанції не було досліджено додаток на зворотному боці схеми ДТП, належної оцінки йому не надано, мотивів, з яких суд першої інстанції надав перевагу протоколу про адміністративне правопорушення не наведено. Заподіяння тілесних ушкоджень не є ознакою об`єктивної сторони статті 124 КУпАП, а тому посилання в постанові на отримання ОСОБА_2 незначних тілесних ушкоджень не замінює обов`язкового наслідку у вигляді пошкодження майна. Вважає, що в даному випадку відсутня обов`язкова ознака об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП – настання наслідку у виді пошкодження майна, при цьому відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, не перешкоджала працівнику поліції кваліфікувати дії ОСОБА_1 за статтею 122 КУпАП у межах власної компетенції.
Враховуючи вищевикладене, апелянт вважає постанову незаконною та просить її скасувати. 
Позиція сторін провадження у справі про адміністративне правопорушення.
У судовому засіданні захисник Бахмут М.С. зазначив про можливість проведення розгляду справи без участі ОСОБА_1 , підтримав доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі і просив її задовольнити в повному обсязі. 
ОСОБА_1 , будучи обізнаною про дату, час та місце проведення судового розгляду в судове засідання не з`явилася, клопотань про відкладення судового засідання до апеляційного суду від неї не надходило. Враховуючи обізнаність ОСОБА_1 про час, дату та місце проведення судового розгляду в суді в суді апеляційної інстанції, присутність в судовому засіданні її захисника, а також відсутність клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги, суддя вважає за можливе розглянути справу за відсутності останньої, що не суперечить вимогам ч.6 ст.294 КУпАП.
ОСОБА_2 , будучи обізнаною про дату, час та місце проведення судового розгляду в судове засідання не з`явилася, клопотань про відкладення судового засідання до апеляційного суду від неї не надходило. Враховуючи обізнаність ОСОБА_3 про час, дату та місце проведення судового розгляду в суді в суді апеляційної інстанції, а також відсутність клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги, суддя вважає за можливе розглянути справу за відсутності останньої, що не суперечить вимогам ч.6 ст.294 КУпАП.
Мотиви суду
Дослідивши матеріали справи відповідно до вимог частини 7 статті 294 КУпАП, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1 адвоката Бахмута М.С., який апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції ОСОБА_1 визнана винною в тому, що 05 червня 2026 року о 19 годині 09 хвилин в м. Запоріжжі, вул. Українська, буд. 2 ж, на перехресті нерівнозначних доріг Прибрежна автомагістраль та вулиця Українська, вона як водій автомобіля Jeep Compass, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі, не надала дорогу велосипедисту ОСОБА_2 , яка рухалась по головній дорозі, в результаті чого сталось зіткнення. Внаслідок чого, транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдано матеріальної шкоди, ОСОБА_2 отримала незначні тілесні ушкодження від госпіталізації відмовилась. ОСОБА_1 порушила вимоги п. 16.11 ПДР. 
Визнаючи винною та накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за статтею 124 КУпАП, суддя виходив з того, що її вина у вчиненні правопорушення доведена у повному обсязі та підтверджена матеріалами справи.
Такі висновки судді апеляційний суд вважає передчасними, з огляду на таке.
Положеннями ст.280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Вимогами ст.252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що суд першої інстанції під час розгляду справи вищевказаних вимог КУпАП не дотримався.
Згідно зі ст.245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).
Згідно з «критеріями Енгеля», сформованими Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).
При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч.2 ст.6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст.4 Протоколу 7 до Конвенції).
Згідно зі ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Крім того, п. 24 постанови Пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 р.)» звертає увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.
При розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз.
Однак районним судом дані вимоги закону було порушено.
Об`єктивна сторона поставленого у провину ОСОБА_1 передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративного правопорушення характеризується діями, спрямованими на порушення учасниками дорожнього руху вимог ПДР, що спричинили пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Тобто, диспозиція ст. 124 КУпАП є бланкетною, тому обов`язковою ознакою об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є спричинення пошкодження об`єктів, зазначених у цій статті, внаслідок порушення конкретних правил дорожнього руху.
Дії ОСОБА_1 кваліфіковані працівником поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №684960 від 05 червня 2026 року за статтею 124 КУпАП через порушення ним вимог пункту 16.11 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі Правила).
Постановляючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив з доведеності порушення водієм ОСОБА_1 правил дорожнього руху, а саме п. 16.11 ПДР України, що спричинило пошкодження транспортних засобів, і, як наслідок, вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, в своїй постанові жодним чином не мотивував своє рішення із посиланням на докази по справі, які судом було безпосередньо досліджено, натомість формально зазначив, що вина останнього підтверджується матеріалами справи, а саме: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 684960 від 05.06.2026 року в сукупності зі схемою місця ДТП від 05.06.2026 року, письмовими поясненнями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , фотознімками з місця ДТП, долученими до матеріалів даної справи, без надання оцінки кожному доказу по справі з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення.
Апеляційний суд акцентує увагу на тому, що передбачене ст.124 КУпАП адміністративне правопорушення є правопорушенням з матеріальним складом.
За особливістю конструкції склад адміністративного правопорушення за вказаною статтею є бланкетно-описовим. Перша частина конструкції відсилає суб`єкта правозастосування до Правил дорожнього руху, друга частина містить опис наслідків порушення вказаних вимог з конкретизацією їх видів.
Відтак, для кваліфікації дій особи за вказаною статтею КУпАП необхідно встановити факт вчинення протиправного діяння, спричинення шкоди (згідно закріпленого диспозицією статті переліку), а також причинного зв`язку між ними.
В результаті дослідження наявних матеріалів справи апеляційним судом не виявлено відомостей щодо об`єкта доказування, а саме: доказів на підтвердження спричинення пошкодження майна, перелік якого прямо передбачений диспозицією ст.124 КУпАП, внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 вимог ПДР України.
Зокрема з дослідженої схеми дорожньо-транспортної пригоди, яка долучена до матеріалів справи, в графі «перелік видимих (зовнішніх)пошкоджень транспортного засобу внаслідок ДТП» зазначено, що пошкодження відсутні, як у автомобіля «JEEP COMPASS», д.н.з. НОМЕР_1 , так і у велосипеда «CUBA». При цьому матеріали справи не містять інформації про завдання матеріальної шкоди будь-якому іншому майну, в тому числі і майну третіх осіб.
Чинна редакція ст.124 КУпАП, що інкримінується ОСОБА_1 в рамках даної справи про адміністративне правопорушення, не передбачає настання адміністративної відповідальності за порушення водієм вимог ПДР, що спричинило завдання незначних тілесних ушкоджень.
Відомості про локалізацію та механізм спричинення таких тілесних ушкоджень матеріали провадження не містять. 
Судом першої інстанції при прийнятті рішення за результатами розгляду справи не враховано медичну документацію за результатами огляду потерпілої ОСОБА_2 на предмет отриманих травм внаслідок ДТП, яку долучену до протоколу про адміністративне правопорушення.
Згідно висновку рентгенологічного відділення КНП «МЛЕтаШМД» ЗМР від 05 червня 2026 року за результатами обстеження пацієнта ОСОБА_2 , на краніограммах без кістково-травматичних змін.
За результатами ультразвукового дослідження органів черевної порожнини потерпілої ОСОБА_2 в КНП «МЛЕтаШМД» ЗМР, наявна ехокартина дифузних змін підшлункової залози, яку неможливо однозначно пов`язати з травмою внаслідок ДТП, оскільки може вказувати, зокрема і на запальний процес, вікові зміни тощо.
Більш того, ступінь тяжкості завданих ОСОБА_2 тілесних ушкоджень має бути підтверджений за допомогою проведення судово-медичної експертизи відповідним експертом шляхом медичного обстеження потерпілої, результати якого фіксуються у висновку експерта.
Таким чином, в рамках даного провадження вчинення передбаченого ст.124 КУпАП адміністративного правопорушення не доведено поза розумним сумнівом, а саме факт пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 вимог ПДР, за що передбачено відповідальність згідно вказаної статті. Тому апеляційний суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу даного адміністративного правопорушення.
Отже, постанова судді підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 – адвоката Бахмута Михайла Сергійовича на постанову Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 07 серпня 2026 року стосовно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАПзадовольнити.
Постанову судді Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 07 серпня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду К.А. Коломаренко