КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/7731/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Притули К.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Кропивницька виправна колонія № 6" про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом в якому просить:
- визнати протиправними дії Державної установи "Кропивницька виправна колонія (№6)" щодо невиплати ОСОБА_1 , при звільненні зі служби 15.10.2025 року, грошової компенсації вартості не отриманого речового майна за час служби у розмірі 31 291,03 грн;
- зобов`язати Державну установу "Кропивницька виправна колонія (№6)" виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості не отриманого речового майна за час служби у розмірі 31 291,03 грн.
Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначає, що проходив службу у Державній установі «Кропивницька виправна колонія (№6)» на посаді молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки та 15.10.2025 був звільнений зі служби за станом здоров`я. На думку позивача, відповідач був зобов`язаний під час звільнення виплатити йому грошову компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 31291,03 грн, однак відповідної виплати не здійснив. Посилання установи на відсутність фінансування позивач вважає неналежною підставою для невиконання встановленого законом обов`язку. 
Ухвалою суду від 14.11.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Представником Державної установи «Кропивницька виправна колонія (№6)» подано відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що не відмовляв позивачу у виплаті компенсації: після його звільнення було проведено розрахунок належної суми, оформлено відповідну довідку та повідомлено позивача про результати. Невиплату коштів відповідач пояснює відсутністю бюджетного фінансування та зазначає, що установа як бюджетна організація може здійснювати відповідні видатки лише в межах затверджених асигнувань. Також відповідач вказує, що подав потребу у фінансуванні до органу вищого рівня та вжив усіх залежних від нього заходів для проведення виплати. 
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 проходив службу у Державній установі «Кропивницька виправна колонія (№6)» на посаді молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки.
Наказом начальника Державної установи «Кропивницька виправна колонія (№6)» від 15.10.2025 №131/ОС-25 старшого прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за станом здоров`я на підставі рішення медичної комісії про непридатність до служби. Вислуга років позивача на день звільнення у календарному обчисленні становила 27 років 6 місяців 24 дні, у пільговому обчисленні — 36 років 3 місяці 1 день (а.с.8).
06.10.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно (а.с.9).
Після звільнення, 10.11.2025, ОСОБА_1 повторно звернувся до начальника установи із заявою, в якій просив виплатити грошову компенсацію за належні до отримання, але не видані йому предмети речового майна та перерахувати кошти на зазначений банківський рахунок (а.с.10).
Відповідно до довідки від 10.11.2025 №13/868 позивачу нараховано грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у загальному розмірі 31291,03 грн. У довідці наведено перелік невиданого речового майна, строки виникнення права на його отримання, кількість предметів та розмір компенсації за кожною позицією (а.с.12).
Листом Державної установи «Кропивницька виправна колонія (№6)» від 10.11.2025 №13/4359/Р позивача повідомлено, що компенсацію за неотримане речове майно нараховано у розмірі 31291,03 грн, однак її виплату не проведено у зв`язку з відсутністю фінансування. Відповідач зазначив, що виплата буде здійснена у повному обсязі після надходження відповідних коштів (а.с.11).
Станом на час звернення позивача до суду нарахована грошова компенсація за неотримане речове майно у розмірі 31291,03 грн йому не виплачена.
Спірним у цій справі є правомірність невиплати позивачу при звільненні нарахованої грошової компенсації за неотримане речове майно з мотивів відсутності бюджетного фінансування.
Не погоджуючись із невиплатою нарахованої компенсації, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.
Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначені Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 №2713-IV.
Відповідно до частини першої статті 6 Закону України №2713-IV Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається, зокрема, з установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.
Згідно із частинами першою та другою статті 23 Закону України №2713-IV держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.
Умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.
Частиною п`ятою статті 23 Закону України №2713-IV передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських.
Фінансування діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел, передбачених законом. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені Законом України №2713-IV, надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.
Механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України визначений Порядком забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 №578.
Відповідно до пункту 2 Порядку №578 речовим забезпеченням є задоволення потреб персоналу в одязі, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, тканинах для пошиття форми одягу, нарукавних знаках і знаках розрізнення, спеціальному одязі та взутті, санітарно-господарському майні, постовому одязі та ремонтних матеріалах.
Пунктом 3 Порядку №578 передбачено, що речове майно за використанням поділяється на майно особистого користування та інвентарне майно.
Згідно з пунктом 8 Порядку №578 особи рядового і начальницького складу мають право на забезпечення речовим майном за встановленими нормами з дня присвоєння їм відповідних спеціальних звань та/або призначення на посади.
Відповідно до пункту 23 Порядку №578 грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку на підставі заяви.
Вартість предметів речового майна особистого користування визначається Міністерством юстиції України за пропозицією державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» відповідно до їх закупівельної вартості.
Пунктом 27 Порядку №578 встановлено, що під час звільнення зі служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього, розрахована із закупівельної вартості, яка діяла на 1 січня року виникнення права на отримання такого майна.
Розмір грошової компенсації за неотримане речове майно визначається пропорційно часу, що минув з моменту виникнення права на отримання речового майна, до дати звільнення зі служби, без урахування місяця звільнення.
Згідно з пунктом 60 Порядку №578 для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках.
Перший примірник довідки подається бухгалтерії органу, установи чи підприємства для виплати компенсації, а другий додається до арматурної картки.
Системний аналіз наведених положень свідчить, що під час звільнення особа рядового або начальницького складу має право за власним вибором отримати належне, але не видане їй речове майно особистого користування або грошову компенсацію за таке майно.
Реалізація права на грошову компенсацію здійснюється шляхом подання відповідної заяви, після чого уповноважений орган зобов`язаний визначити розмір компенсації, оформити передбачену пунктом 60 Порядку №578 довідку та провести виплату.
Суд установив, що ОСОБА_1 подав заяву про виплату грошової компенсації 06.10.2025, тобто до звільнення зі служби, яке відбулося 15.10.2025.
Отже, позивач своєчасно та однозначно висловив бажання отримати замість належних, але не виданих предметів речового майна грошову компенсацію.
Відповідач не заперечує факту отримання заяви позивача, наявності в нього права на компенсацію та розміру такої компенсації.
Довідкою від 10.11.2025 №13/868 відповідач самостійно визначив розмір належної ОСОБА_1 компенсації — 31291,03 грн.
Таким чином, між сторонами відсутній спір щодо переліку неотриманого речового майна, виникнення права на його отримання, правильності розрахунку та загального розміру компенсації.
Обставина оформлення довідки лише 10.11.2025, тобто після звільнення позивача, не може бути підставою для відстрочення виплати або звільнення відповідача від відповідного обов`язку.
Позивач подав заяву до звільнення, а оформлення довідки, проведення внутрішніх розрахунків, погодження потреби у фінансуванні та організація бухгалтерського обліку належать до внутрішньої діяльності відповідача.
Негативні наслідки несвоєчасного оформлення установою документів, необхідних для проведення виплати, не можуть покладатися на звільнену зі служби особу, яка вчинила всі залежні від неї дії для реалізації свого права.
Водночас щонайменше з моменту оформлення довідки від 10.11.2025 №13/868 у відповідача існував належним чином документально підтверджений обов`язок виплатити позивачу конкретно визначену суму грошової компенсації.
Посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування суд відхиляє.
Положення законодавства про фінансування Державної кримінально-виконавчої служби України за рахунок коштів Державного бюджету України визначають джерело фінансування відповідних виплат та порядок бюджетного забезпечення установи, однак не припиняють і не скасовують установленого Порядком №578 права звільненої особи на компенсацію.
Відсутність або недостатність бюджетних асигнувань не змінює змісту матеріального права позивача та не перетворює обов`язкову виплату на таку, що може здійснюватися на невизначений розсуд відповідача.
Установлений пунктом 27 Порядку №578 обов`язок щодо речового забезпечення особи під час звільнення має бути реально виконаний одним із двох передбачених способів: видачею належного речового майна або виплатою грошової компенсації.
Відкладення виплати до невизначеного моменту надходження фінансування фактично позбавляє позивача можливості реалізувати право, прямо передбачене законодавством.
Посилання на пункт 22 Порядку №578 також не спростовує висновків суду.
Пункт 22 Порядку №578 регулює можливість заміни належних особам предметів речового майна іншими предметами або виплати компенсації під час проходження служби за відповідним рішенням керівника.
Натомість спірні правовідносини виникли у зв`язку зі звільненням позивача та регулюються спеціальними положеннями пунктів 23, 27 і 60 Порядку №578.
Пункт 27 Порядку №578 не передбачає можливості відкладення виплати грошової компенсації звільненій особі на невизначений строк через відсутність бюджетного фінансування.
Інше тлумачення фактично нівелювало б зміст установленої державою гарантії та поставило б реалізацію права позивача у залежність виключно від організаційних і фінансових дій суб`єкта владних повноважень.
Відповідач не надав суду доказів існування передбаченої законом підстави для невиплати позивачу нарахованої суми або доказів її фактичної виплати.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Державна установа «Кропивницька виправна колонія (№6)» не довела правомірності невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно.
Оскільки сума компенсації визначена самим відповідачем, підтверджена довідкою від 10.11.2025 №13/868 та сторонами не оспорюється, належним і ефективним способом захисту порушеного права є покладення на відповідача обов`язку виплатити позивачу 31291,03 грн.
Щодо способу формулювання позовної вимоги суд зазначає таке.
Позивач просить визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати грошової компенсації.
Однак зміст оскаржуваної поведінки полягає не у вчиненні відповідачем активних дій, а у невиконанні встановленого законодавством обов`язку провести належну позивачу виплату.
Така поведінка за своєю правовою природою є бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.
Надання судом правильної правової кваліфікації спірним правовідносинам не змінює предмета спору та не виходить за межі фактичних підстав позову, оскільки спрямоване на ефективний захист того самого порушеного права, на захист якого звернувся позивач.
Отже, позов підлягає частковому задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати нарахованої грошової компенсації та зобов`язання провести відповідну виплату.
Інші доводи сторін не спростовують установлених судом обставин та не впливають на вирішення спору по суті.
При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 1211,20 грн (а.с.1), який підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 2, 6, 9, 72– 77, 139, 241– 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної установи «Кропивницька виправна колонія (№6)» (вул. Яновського, 50, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25006, код ЄДРПОУ 08563777) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Кропивницька виправна колонія (№6)» щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості неотриманого речового майна за час проходження служби у розмірі 31291,03 грн.
Зобов`язати Державну установу «Кропивницька виправна колонія (№6)» виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості неотриманого речового майна за час проходження служби у розмірі 31291,03 грн відповідно до довідки про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна від 10.11.2025 №13/868.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи «Кропивницька виправна колонія (№6)» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду К.М. ПРИТУЛА