Справа №204/5185/26 
Провадження №2/442/2166/2026 

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2026 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі:
головуючого судді – Кучаковського Ю.С., 
за участю секретарів судового засідання – Михавко І.І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Діджи Фінанс” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, 
за участю представників:
від позивача: не з`явилися 
від відповідача: не з`явилися
в с т а н о в и в :
Товариство з обмеженою відповідальністю „ДІДЖИ ФІНАНС” звернулося до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить на підставі ст.ст. 525, 526, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за Кредитним договором № 15005-04/2024 від 09.04.2024 у розмірі 60 000 грн, витрати на сплату судового збору у розмірі 2 662 грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн.
В обґрунтування позову посилається на те, що 09.04.2024 між ТОВ „Аванс кредит” (зміна найменування на ТОВ „ЙОТА ІНВЕСТ” та зміна найменування із ТОВ „ЙОТА ІНВЕСТ” на ТОВ „ЛАФЕРТІ ФОРМ”) та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 15005-04/2024 (далі – Договір). Відповідно до розрахунку заборгованості сума заборгованості за даним договором становить 60 000 грн 00 коп., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу – 15 000 грн; сума заборгованості за відсотками – 45 000 грн. Наголошує, що позивачу перейшло право вимоги до відповідача за даним договором, а тому просить позов задовольнити.
Позивач в судове засідання не з`явився, у поданій позовній заяві просив розгляд справи проводити без їх участі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений строк не надав, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений шляхом направлення кореспонденції за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання. За таких обставин суд визнав неявку відповідача не поважною, провівши розгляд справи у його відсутності.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 09.04..2024 між ТОВ „Аванс кредит” та ОСОБА_1 укладено Договір про надання фінансового кредиту № 15005-04/2024. За умовами даного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 15 000 грн; строк кредиту – 120 днів. Процентна ставка/день 2,5% – фіксована.
Також судом досліджено паспорт споживчого кредиту, умови якого відповідають умовам укладеного Договору про надання фінансового кредиту, заявку-анкету Клієнта на отримання фінансового кредиту,
Згідно із довідкою про ідентифікацію ТОВ „Аванс кредит” підтверджує, що клієнт ОСОБА_1 був ідентифікований в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідно до вимог ч. 1 ст. 12 Закону України „Про електронну комерцію”, акцепт оферти Позичальником для укладення договору № 15005-04/2024 (підписання договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором W1063).
Згідно з розрахунком заборгованості за Кредитним договором № 15005-04/2024 від 09.04.2024 у ОСОБА_1 наявна заборгованість у розмірі 60 000 грн 00 коп., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу – 15 000 грн; сума заборгованості за відсотками – 45 000 грн. 
14.08.2024 між ТОВ „Аванс кредит” та ТОВ „Діджи Фінанс” укладено договір факторингу № 14082024, відповідно до якого ТОВ „Аванс кредит” відступило ТОВ „Діджи Фінанс” право вимоги до позичальників.
Згідно витягом з Реєстру боржників до Договору факторингу № 14082024 від 14.08.2024 ТОВ „Діджи Фінанс” набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 15005-04/2024 від 09.04.2024 у розмірі 60 000 грн.
Також судом досліджено акт приймання-передачі письмового та/або електронного реєстру боржників від 14.08.2024 за Договором факторингу № 14082024 від 14.08.2024, платіжну інструкцію № 9493 від 27.08.2024, платіжну інструкцію № 9414 від 21.08.2024.
Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.
Ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України).
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України „Про електронну комерцію” та Законом України „Про електронний цифровий підпис”.
Відповідно до ст. 5 Закону України „Про електронні документи та електронний документообіг” електронний документ – документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Згідно зі ст. 8 Закону України „Про електронні документи та електронний документообіг” юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України „Про електронну комерцію” та Законом України „Про електронний цифровий підпис”.
Статтею 1 Закону України „Про електронний цифровий підпис” передбачено, що електронний цифровий підпис – вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Відповідно до ст. 3 Закону України „Про електронний цифровий підпис” електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.
Згідно зі ст. 4 Закону України „Про електронний цифровий підпис” електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами – суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.
Статтею 6 Закону України „Про електронний цифровий підпис” передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача – власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України „Про електронну комерцію” електронна комерція – відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір – домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України „Про електронну комерцію” електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України „Про електронну комерцію” відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 Закону України „Про електронну комерцію” встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України „Про електронний цифровий підпис”, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Частиною 1 ст. 3 Закону України „Про електронну комерцію” визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором – це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор – алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
Таким чином, встановлені вище обставини, підтверджують факт укладення між ТОВ „Аванс кредит” та ОСОБА_1 Договору про надання фінансового кредиту № 15005-04/2024 від 09.04.2024 шляхом направлення одноразового ідентифікатора.
Щодо переходу до позивача права вимоги
Згідно із ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
За змістом статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Положеннями ст.ст. 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Отже, за змістом наведених вище положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора.
При цьому аналіз змісту статті 1082 ЦК України дозволяє дійти висновку, що викладені в ній положення щодо обов`язку боржника здійснити платіж факторові за умови, що боржник одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, стосуються позасудового порядку вирішення спору. При цьому невиконання фактором цього обов`язку не звільняє боржника від виконання обов`язків за кредитним договором, а лише дає йому право на виконання свого обов`язку перед первісним кредитором.
Враховуючи наведене, судом встановлено, що до позивача Товариства з обмеженою відповідальністю „Діджи Фінанс” фактично перейшло право вимоги за Договором про надання фінансового кредиту № 15005-04/2024 від 09.04.2024.
Щодо суми позики та процентів за користування позикою
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору.
Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як встановлено у ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач свої зобов`язання за Договором про надання фінансового кредиту № 15005-04/2024 від 09.04.2024 у строки, передбачені договором щодо повернення суми позики та процентів за користування позикою не виконав, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість за тілом кредиту та процентами.
Таким чином, встановлені вище обставини, підтверджують факт укладення між ТОВ „Аванс кредит” та ОСОБА_1 Договору про надання фінансового кредиту № 15005-04/2024 від 09.04.2024 шляхом направлення одноразового ідентифікатора.
Позивач ТОВ „ДІДЖИ ФІНАНС” просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 60 000 грн 00 коп., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу – 15 000 грн; сума заборгованості за відсотками – 45 000 грн. 
24.12.2023 набрав чинності Закон України „Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг, яким статтю 8 Закону України „Про споживче кредитування доповнено частиною п`ятою, яка визначає, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.
Згідно з пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України „Про споживче кредитування” встановлено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України „Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг, установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5%; протягом наступних 120 днів 1,5%.
Перехідні положення законопроєкту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроєкту.
Частиною 2 розд. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України „Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг” встановлено, що дія п. 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено п. 17 розділ IV „Прикінцеві та перехідні положення” Закону України „Про споживче кредитування”) поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Договір про надання фінансового кредиту № 15005-04/2024 укладено 09.04.2024, тобто після внесення змін до Закону України „Про споживче кредитування”, а тому строк дії п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону „Про споживче кредитування” не поширюється на вказаний кредитний договір.
Згідно з умовами договору сума кредиту (загальний розмір) складає 15 000 грн; строк кредиту – 120 днів. Процентна ставка/день 2,5% – фіксована.
Відповідно визначений договором розмір денної процентної ставки не відповідає положенням Закону України „Про споживче кредитування”.
З огляду на те, що відсоткова ставка встановлена законом, який регулює спірні правовідносини між сторонами, не може бути збільшена умовами договору, тому суд вбачає за необхідне навести власний розрахунок відсоткової ставки з урахуванням максимальної денної процентної ставки 1%, визначеної ч. 5 ст. 8 Закону України „Про споживче кредитування”.
За період з 09.04.2024 по 14.08.2024 заборгованість за нарахованими процентами становить: 18 000 грн (15 000 грн * 1 %*120 днів).
Враховуючи наведене, з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Діджи Фінанс” за Договором надання фінансового кредиту № 15005-04/2024 від 09.04.2024 підлягає стягненню заборгованість у розмірі 33 000 грн 00 коп., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу – 15 000 грн; сума заборгованості за відсотками – 18 000 грн, а тому позов підлягає частковому задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову – на відповідача.
За приписами ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Позивачем у позові заявлено про відшкодування за рахунок відповідача 6 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, у підтвердження чого надано: договір про надання правової допомоги № 42649746 від 02.02.2026, додаткову угоду № 15005-04/2024 від 10.04.2026 до договору про надання правової допомоги № 42649746 від 02.02.2026, акт про підтвердження факту надання правової допомоги від 10.04.2026, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних Лівак І., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ „Діджи Фінанс” щодо стягнення кредитної заборгованості.
Враховуючи наведене, позивачем доведено понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн, які є обґрунтованими та пропорційними до предмета спору з урахуванням ціни позову.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 1 464 грн 32 коп. та витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 3 300 грн.
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-83, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 280-283, 289, 354, 355 ЦПК України, суд –
в и р і ш и в :
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Діджи Фінанс” заборгованість за Договором надання фінансового кредиту № 15005-04/2024 від 09.04.2024 у розмірі 33 000 (тридцять три тисячі) грн 00 коп., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу – 15 000 грн; сума заборгованості за відсотками – 18 000 грн., – а також судовий збір у розмірі 1 464 (одна тисяча чотириста шістдесят чотири) грн 32 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 300 (три тисячі триста) грн.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю „Діджи Фінанс”, ідентифікаційний код: 42649746, місцезнаходження: 07406, Київська обл., м. Бровари, вул. Симона Петлюри, 21/1; засоби зв`язку: 380674280050.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).
Повний текст судового рішення складено 30.07.2026.

Суддя Ю.С. Кучаковський