| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/39296/25 Суддя (судді) першої інстанції: Марич Є.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді: Златіна С.В.,
суддів: Воловика С.В., Кравченка Є.Д.,
при секретарі: Сосницькій В.П.,
за участі: представник позивача - Станицький О.Б.,
представник відповідача - Кушнір В.С.,
представник відповідача - Халімовська Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 травня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
В С Т А Н О В И В : 
ОСОБА_1 (далі - позивач; ОСОБА_1 ) звернулася до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач; ГУ ДПС у м. Києві), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 26.03.2025 № 34731-240111-2615- UA80000000000624772 про сплату 107 798 грн 99 коп. земельного податку з фізичних осіб за 2020 рік;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 26.03.2025 № 34726-240111-2615- UA80000000000624772 про сплату 107 798 грн 99 коп. земельного податку з фізичних осіб за 2021 рік;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 26.03.2025 № 34704-240111-2615- UA80000000000624772 про сплату 136 365 грн 72 коп. земельного податку з фізичних осіб за 2023 рік;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 26.03.2025 № 34725-240111-2615- UA80000000000624772 про сплату 143 322 грн 43 коп. земельного податку з фізичних осіб за 2024 рік;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 25.06.2025 № 5923006-240111-2615-UA80000000000624772.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є платником єдиного податку і використовує нежитлову будівлю для провадження підприємницької діяльності, однак нарахування їй податкового зобов`язання з податку на землю, а саме за земельну ділянку, яка знаходиться під цією будівлею, є протиправним та суперечить приписам підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04.05.2026 року позов задоволено.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що:
- правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов`язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб`єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності;
- будівля кафе, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , використовується позивачем як фізичною особою-підприємцем для провадження господарської діяльності;
- в підтвердження використання будівлі по АДРЕСА_1 для провадження господарської діяльності позивачем надано копії договорів та квитанцій про оплату за послуги з ТОВ «Ясно» та ПАТ «АК «Київводоканал»;
- відповідачем не доведено та не надано належних доказів, які свідчили б про те, що вказана земельна ділянка чи будівля, яка знаходиться на ній, використовується позивачем в інших цілях, а не в господарській діяльності;
- Головним управлінням ДПС у м. Києві не надано доказів того, що позивачем не виконуються умови, які звільняють її як платника єдиного податку від сплати земельного податку.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що:
- умовою не сплати земельного податку, у разі перебування платника на спрощеній системі оподаткування, є використання власником земельної ділянки такої земельної ділянки у господарській діяльності;
- позивач не надав належних та допустимих доказів використання ним саме земельної ділянки у господарській діяльності;
- використання позивачем приміщення у господарській діяльності не свідчить автоматично про те, що земельна ділянка, на якій знаходиться таке приміщення, використовується у господарській діяльності;
- розрахунок земельного податку податковим органом проведений відповідно до норм ПК України.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2026 року відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2026 року:
- зобов`язано Головне управління ДПС у місті Києві у строк до 03 липня 2026 року до надати належним чином завірені копії відомостей форми 20-ОПП, які подавала ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) за 2020 - 2025 роки;
- запропоновано ОСОБА_1 у строк до 03 липня 2026 року надати належні і допустимі докази використання земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:82:062:0039 у господарській діяльності протягом 2020 - 2025 років. 
Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
29 червня 2026 року представник відповідача подав заяву, в якій, на виконання вимог ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2026 року, повідомив, що відповідно до даних ГУ ДПС в м. Києві, станом на дату подання цієї заяви, згідно з даними ІКС ДПС інформація щодо подання ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) відомостей форми 20-ОПП за 2020 - 2025 роки до ГУ ДПС у м. Києві відсутня. Для підтвердження надав відповідь від управління податкових сервісів ГУ ДПС у м. Києві від 24.06.2026 №3062/26-15-12-03-08.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2026 року продовжено строк розгляду справи на більш тривалий, розумний термін та призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 25 серпня 2026 року о 14:30 год.
Представник позивача у судовому засіданні просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Представники відповідача у судовому засіданні просили скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Згідно з частиною першою статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, заслухавши доводи учасників справи, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, Позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 16.08.2007 за №2073 000 0000 012393 та перебуває на податковому обліку як платник податків.
Відповідно до витягу №187583 з реєстру платників єдиного податку ФОП ОСОБА_1 з 01.01.2016 перебуває на спрощеній системі оподаткування. Дата застосування ставки та групи 01.08.2023, група - 3, ставка у відсотках з доходу - 5% без реєстрації ПДВ.
Основним видом діяльності ФОП ОСОБА_1 по КВЕД є: 68.20 «Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна».
На підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України ГУ ДПС у м. Києві винесено податкові повідомлення-рішення:
від 26.03.2025 № 34731-240111-2615-UA80000000000624772, яким визначено суму податкового зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб за 2020 рік у сумі 107 798,99 грн;
від 26.03.2025 № 34726-240111-2615-UA80000000000624772, яким визначено суму податкового зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб за 2021 рік у сумі 107 798,99 грн;
від 26.03.2025 № 34704-240111-2615-UA80000000000624772, яким визначено суму податкового зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб за 2023 рік у сумі 136 365,72 грн;
від 26.03.2025 № 34725-240111-2615-UA80000000000624772, яким визначено суму податкового зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб за 2024 рік у сумі 143 322,43 грн.
Крім того, на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України ГУ ДПС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення від 25.06.2025 № 5923006-240111-2615-UA80000000000624772, яким визначено суму податкового зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб за 2025 рік у сумі 160 516,12 грн.
Оскаржувані податкові повідомлення - рішення стосуються земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:82:062:0039, по АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності позивачу згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.10.2015 року № 45716189.
Рішенням Державної податкової служби України про результати розгляду скарги від 15.07.2025 № 20346/6/99-00-06-01-02-06, яким залишено без змін податкові повідомлення-рішення від 26.03.2025 № 34731-240111-2615-UA80000000000624772, № 34726-240111-2615-UA80000000000624772, № 34704-240111-2615-UA80000000000624772, № 34725-240111-2615-UA80000000000624772, а скаргу позивача - без задоволення.
Рішенням Державної податкової служби України про результати розгляду скарги від 26.08.2025 № 24813/6/99-00-06-01-02-06, яким залишено без змін податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 25.06.2025 № 5923006-240111-2615-UA80000000000624772, а скаргу позивача - без задоволення.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду виходить з такого. 
Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Справляння плати за землю здійснюється відповідно до положень розділу ХIII ПК України.
Відповідно до пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
Об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні (підпункт 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України).
Таким чином, обов`язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.
Згідно з пунктом 291.2 статті 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності полягає в запровадженні особливого механізму справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.
Крім цього, пунктом 269.2 статті 269 ПК України передбачено, що суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, сплачують земельний податок в особливому порядку, передбаченому главою 1 розділу ХІV цього Кодексу (за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності).
Відповідно до пункту 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України в редакції, чинній до 30 червня 2020 року, платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів, а саме податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.
Законом України від 16 січня 2020 року № 466-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» до цієї норми внесено зміни. Ці зміни відповідно до Перехідних положень означеного Закону набрали чинності 1 липня 2020 року
Отже, з цієї дати пункт 4 пункт 297.1 статті 297 ПК України викладений в редакції, відповідно до якої платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податку на майно в частині земельного податку за земельні ділянки, що використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності (крім діяльності з надання земельних ділянок та/або нерухомого майна, що знаходиться на таких земельних ділянках, в оренду (найм, позичку) та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва).
У постанові від 21 листопада 2023 року у справі № 813/4324/16, Верховний Суд аналізуючи положенням ПК в редакції, чинній до 1 липня 2020 року, вказав, що спрощена система оподаткування не звільняє суб`єкта господарювання від виконання податкових зобов`язань зі сплати податків, встановлених у пункті 297.1 статті 297 ПК України, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою. Умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності.
Умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності. Можливість звільнення від сплати цього податку за інших умов, наприклад, коли окремо надається в найм будівля, її частина чи нежиле приміщення без земельної ділянки, на якій розміщена перелічена нерухомість, не встановлена.
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2015 року у справі № 21-2352а15 (№ 826/14703/13-а), який в подальшому був підтриманий і Верховним Судом у постановах від 15 лютого 2019 року (справа №826/9948/16), від 9 квітня 2019 року (справа №826/12960/16), від 21 травня 2020 року (справа №826/10983/18) тощо. Колегія суддів не вбачає підстав для відступу від означеного висновку у цій справі.
У постанові від 5 лютого 2021 року у справі №826/16051/16 Верховний Суд вказав, що надання нежилих приміщень в найм не вважається використанням земельної ділянки у господарській діяльності, а тому і не є підставою для звільнення від сплати земельного податку.
Верховний Суд, на підставі аналізу норми підпункту 4 пункту 297.1 статті 294 ПК України в редакції, чинній з 1 липня 2020 року, у постанові від 30 травня 2023 року у справі № 927/135/22 вказав, що умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності.
Аналогічну правову позицію займає Верховний Суд у постанові від 30.10.2025 року у справі № 520/677/25.
Позивач зареєстрований Солом`янською районною в місті Києві державною адміністрацією 16.08.2007 як суб`єкт підприємницької діяльності, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В02 № 619607.
Позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного податку третьої групи зі ставкою 5%.
Відповідно до свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням комунальної власності міста Києва 19.10.2011 та витягу про державну реєстрацію прав, виданого Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» від 26.10.2011 №31806179, позивач є власником нежитлової будівлі кафе, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно із відомостями Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач є власником земельної ділянки площею 0,0533 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 8000000000:82:062:0039, цільове призначення: 03.08 для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування.
Судом першої інстанції встановлено, що будівля кафе, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , використовується позивачем як фізичною особою-підприємцем для провадження господарської діяльності.
В підтвердження використання будівлі по АДРЕСА_1 для провадження господарської діяльності позивачем надано копії договорів та квитанцій про оплату за послуги з ТОВ «Ясно» та ПАТ «АК «Київводоканал».
Як пояснив позивач та вбачається з матеріалів справи, декларування ФОП ОСОБА_1 за 2020-2024 року отриманих доходів від здійснення підприємницької діяльності по КВЕД 68.20 «Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна» відбувалось внаслідок отримання коштів за суборенду нежитлового приміщення відповідно до договорів суборенди від 01.04.2016 та від 15.02.2021.
За умовами цих договорів, копії яких надано до матеріалів справи, майно, яке передавалось в суборенду знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 238 кв. м. і розташоване на земельний ділянці, кадастровий номер 8000000000:82:062:0038, АДРЕСА_1 .
Таким чином, вказані обставини не впливають на обов`язок позивача сплачувати земельний податок за земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:82:062:0039, по АДРЕСА_1 .
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виснував, що відповідачем не доведено та не надано належних доказів, які свідчили б про те, що вказана земельна ділянка чи будівля, яка знаходиться на ній, використовується позивачем в інших цілях, а не в господарській діяльності.
Колегія суддів вважає даний висновок суду першої інстанції помилковим з наступних підстав.
Колегія суддів зазначає, що правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов`язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб`єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності.
Суд апеляційної інстанції, досліджуючи питання фактичного використання земельної ділянки у господарській діяльності Позивача з метою застосування звільнення від сплати земельного податку, встановив, що на підтвердження відповідних обставин Позивач надав договори та квитанцій про оплату за послуги з ТОВ «Ясно» та ПАТ «АК «Київводоканал», які підтверджують використання позивачем у господарській діяльності саме будівлі приміщення кафе.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що надані Позивачем документи не підтверджують використання земельної ділянки як окремого об`єкту господарювання
Такий висновок суду апеляційної інстанції ґрунтується на сукупності встановлених обставин, а саме:
- надані Позивачем документи свідчать про фактичне використання у господарській діяльності лише належного йому приміщення (будівлі), а не земельної ділянки;
- позивач не надав належних і допустимих доказів використання земельної ділянки у господарській діяльності протягом 2020- 2025 років;
- посилання Позивача на використання земельної ділянки для розміщення будівлі кафе не є належним доказом використання саме земельної ділянки у господарській діяльності.
Саме з урахуванням цього суд апеляційної інстанції констатує, що умовою несплати земельного податку є використання самої землі для проведення господарської діяльності, оскільки Позивач використовував будівлю кафе, але не надав доказів використання саме земельної ділянки у господарській діяльності, він не виконав умову, необхідну для застосування пільги щодо земельного податку.
Колегія суддів встановила, що розрахунок земельного податку, який міститься в оскаржуваних податкових повідомленнях - рішеннях, та наведений в апеляційній скарзі податкового органу відповідає нормам ПК України.
Сума податку за 2020 та 2021 роки по вищезазначених ППР була розрахована наступним чином: 533 х 3384,25 х 2,5 х 1,26 х 1,249 х 1,433 х 1,06 х 1% = 107798,99 грн., де: 533 кв. м. - площа земельної ділянки; 3384,25 гривень за 1 кв. м. - базова вартість 1 кв. м. території в межах економіко планувальної зони № 72 (Рішення Київської міської Ради від 03.07.2014р. № 23/23, введено в дію з 01.07.2015р. Рішенням Київської міської ради від 10.12.2014р. №565/565); 2,5 - коефіцієнт на функціональне використання землі (Наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016р. № 489 «Про затвердження Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів» із змінами та доповненнями та Постанова Кабінету міністрів України від 03.11.2021 р. № 1147 «Про затвердження Методики нормативної грошової оцінки земельних ділянок»; 1,26 - узагальнюючий локальний коефіцієнт на місцезнаходження земельної ділянки (Рішення Київської міської Ради від 03.07.2014 року № 23/23 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва»); 1,249 - коефіцієнт індексації грошової оцінки, відповідно до листа Державного агентства земельних ресурсів України від 14.01.2015 р. № 6-28-0.22-215/2-15 та ст. 289 ПКУ; 1,433 - коефіцієнт індексації грошової оцінки, відповідно до листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 11.01.2016 р. № 6-28-0.22-201/2 16 та ст. 289 ПКУ; 1,06 - коефіцієнт індексації грошової оцінки, відповідно до листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 12.01.2017 р. №22-28-0.22 443/2-16 та ст. 289 ПКУ; 1,10 - коефіцієнт індексації грошової оцінки (Лист Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 11.01.2022 р. № 6-28-0.222-275/2-22); 1% - ставка земельного податку (таблиця № 1 до додатка 3 Положення «Про плату за землю в місті Києві» затвердженого Рішенням Київської міської ради «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві та акцизного податку» від 23.06.2011р. № 242/5629 із змінами та доповненнями у редакції рішення Київської міської ради від 18.10.2018 № 1910/5974). 
Сума податку за 2023 рік була розрахована наступним чином: 533 х 3384,25 х 2,5 х 1,26 х 1,249 х 1,433 х 1,06 х 1,1 х 1,15 х 1% = 136365,72 грн., де, 533 кв. м. - площа земельної ділянки; 3384,25 гривень за 1 кв. м. - базова вартість 1 кв. м. території в межах економіко планувальної зони № 72 (Рішення Київської міської Ради від 03.07.2014р. № 23/23, введено в дію з 01.07.2015р. Рішенням Київської міської ради від 10.12.2014р. №565/565); 2,5 - коефіцієнт на функціональне використання землі (Наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016р. № 489 «Про затвердження Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів» із змінами та доповненнями та Постанова Кабінету міністрів України від 03.11.2021 р. № 1147 «Про затвердження Методики нормативної грошової оцінки земельних ділянок»; 1,26 - узагальнюючий локальний коефіцієнт на місцезнаходження земельної ділянки (Рішення Київської міської Ради від 03.07.2014 року № 23/23 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва»); 1,249 - коефіцієнт індексації грошової оцінки, відповідно до листа Державного агентства земельних ресурсів України від 14.01.2015 р. № 6-28-0.22-215/2-15 та ст. 289 ПКУ; 1,433 - коефіцієнт індексації грошової оцінки, відповідно до листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 11.01.2016 р. № 6-28-0.22-201/2 16 та ст. 289 ПКУ; 1,06 - коефіцієнт індексації грошової оцінки, відповідно до листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 12.01.2017 р. №22-28-0.22 443/2-16 та ст. 289 ПКУ; 1,10 - коефіцієнт індексації грошової оцінки (Лист Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 11.01.2022 р. № 6-28-0.222-275/2-22); 1,15 - Коефіцієнт індексації грошової оцінки (Лист Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 12.01.2023 р. № 6-28-0.222-323/2-23); 1% - ставка земельного податку (таблиця № 1 до додатка 3 Положення «Про плату за землю в місті Києві» затвердженого Рішенням Київської міської ради «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві та акцизного податку» від 23.06.2011р. № 242/5629 із змінами та доповненнями у редакції рішення Київської міської ради від 18.10.2018 № 1910/5974). 
Сума податку на 2024 рік була розрахована наступним чином: 14332242,84 грн. х 1% = 143322,43 гривень, де: 14332242,84 грн. - нормативна грошова оцінка земельної ділянки на 2024 рік (згідно з Витягом із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 25.10.2024); 1% - ставка земельного податку (таблиця № 1 до додатка 3 Положення «Про плату за землю в місті Києві» затвердженого Рішенням Київської міської ради «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві та акцизного податку» від 23.06.2011р. № 242/5629 із змінами та доповненнями у редакції рішення Київської міської ради від 18.10.2018 № 1910/5974). 
Сума податку на 2025 рік була розрахована наступним чином: 16051611,97 грн. х 1% = 160516,12 гривень, де: 16051611,97 грн. - нормативна грошова оцінка земельної ділянки на 2025 рік (згідно з Витягом № НВ-9955632372025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 26.03.2025); 1% - ставка земельного податку (таблиця № 1 до додатка 3 Положення «Про плату за землю в місті Києві» затвердженого Рішенням Київської міської ради «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві та акцизного податку» від 23.06.2011р. № 242/5629 із змінами та доповненнями у редакції рішення Київської міської ради від 18.10.2018 № 1910/5974).
Зміст наведеного вище у сукупності не дає підстави вважати, що рішення податкового органу не відповідають вимогам частини другої статті 2 КАС України, а тому суд апеляційної інстанцій дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
За вказаних обставин, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, оскільки він зроблений у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи пунктів 1, 4 частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також неправильно застосовані норми матеріального права, що стали підставою для невірного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки у задоволенні позову відмовлено.
Керуючись статтями 195, 250, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - задовольнити.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 травня 2026 року - скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя С.В. Златін

Суддя С.В. Воловик

Суддя Є.Д. Кравченко

Повний текст судового рішення виготовлено 25 серпня 2026 року.