Справа № 301/385/26
2/301/517/26

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" липня 2026 р. Іршавський районний суд Закарпатської області в складі
головуючого судді – Гичка О.Б.,
за участю секретаря судового засідання – Мелай В.Ю.,
представника позивача – адвоката Матіко С.Р.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в місті Іршава Закарпатської області в залі судових засідань Іршавського районного суду Закарпатської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,- 

В С Т А Н О В И В :

23 лютого 2026 року представник позивача - адвокат Радь І.І. від імені та в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Іршавського районного суду Закарпатської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 28.06.2023 між ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , Позикодавець, Позивач) та ОСОБА_2 (далі – ОСОБА_2 , Позичальник, Відповідач) укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Стойка Світланою Миколаївною та зареєстрований в реєстрі за №1793 (далі – Договір позики).
В обґрунтування позову зазначено, що згідно пункту 1 Договору позики, ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 гроші в сумі 7 314 000 гривень 00 коп., що в еквіваленті становить 200 000 доларів США, згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, встановленого Національним банком України станом на 28.06.2023 року (1,00 USD=36,57 UAH).
Відповідно до пункту 2 Договору позики, сторони за цим договором домовились про те, що остаточний розрахунок щодо повернення зазначеної вище суми позики в еквіваленті 200 000,00 доларів США, Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві в строк до 28.06.2024 року включно, в порядку та на умовах, передбачених цим договором.
Повернення позики має бути здійснено за адресою: АДРЕСА_1 (пункт 3 Договору позики).
Позика вважається повернутою в момент передання Позикодавцю грошей готівкою. У разі відмови прийняти гроші Позичальник має право внести суму на депозит нотаріуса (пункт 6 Договору позики).
Відповідно до пункту 15 Договору позики сторони підтверджують, що на момент підписання цього договору Позичальник отримав від Позикодавця суму в розмірі 7 314 000 гривень 00 коп., що в еквіваленті становить 200 000 доларів США, згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, встановленого Національним банком України станом на 28.06.2023 року (1,00 USD=36,57 UAH).
Однак, всупереч вказаним умовам Договору позики, ОСОБА_2 свій обов`язок щодо повернення на користь ОСОБА_1 суми позики не виконав, жодних коштів не повернув, за місцем повернення позики - АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 не з`являвся.
Вважає, що оскільки ОСОБА_2 прострочив виконання свого обов`язку щодо повернення суми позики, то визначена сума боргу підлягає примусовому стягненню згідно рішення суду з огляду на наступне.
По-перше, щодо наявності підстав для стягнення із ОСОБА_2 суми заборгованості за Договором позики. Відповідно до фактичних обставин справи вбачається, що між Позивачем та Відповідачем виникли відносини позики, які регулюються нормами параграфу 1 глави 71 ЦК України.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Із умов Договору позики вбачається, що сторони погодили порядок повернення грошових коштів у гривні, однак із розрахунку грошового еквівалента в іноземній валюті. Отже, зважаючи на те, що ОСОБА_2 не повернув суму позики у встановлений Договором позики строк - до 28.06.2024, то з нього на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума позики в еквіваленті 200 000,00 доларів США, яка станом на 20.02.2026, згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют встановленого Національним банком України (1.00 USD = 43,26 UAH), становить 8 652 000 гривень 00 коп.
По-друге, щодо наявності підстав для стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пені та 3% річних. Так, пунктом 9 Договору позики передбачено, що за прострочення виконання зобов`язань за цим договором Позичальник виплачує пеню в розмірі 0,1% відсотка від простроченої суми за кожен день прострочення.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
ОСОБА_1 зазначає, що як до, так і після завершення кінцевого строку повернення позики - 28.06.2024, відповідач ОСОБА_2 жодних грошових коштів на виконання Договору позики позивачу не повернуто, у зв`язку із чим із останнього на користь ОСОБА_1 , окрім суми позики у 8 652 000 гривень 00 коп., що еквівалентно 200 000,00 доларів США, підлягає стягненню також і пеня у розмірі 3 157 980 гривень 00 коп., що еквівалентно 73 000,00 доларів США.
Таким чином, беручи до уваги вимоги ч.2 статті 625 ЦК України вважає, що із ОСОБА_2 також повинні бути стягнуті 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно Договору позики, які становлять 422 045 гривень 84 коп., що еквівалентно 9 756 доларів США 03 цента.
Відповідно до п. 3 ч. 3 статті 175 ЦПК, ціна заявленого Позивачем позову складає 12 232 025 гривень 84 коп., які станом на 20.02.2026, згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют встановленого Національним банком України (1.00 USD 43,26 UAH), становлять еквівалент 282 756,03 долара США та складаються: 8 652 000 гривень 00 коп, які станом на 20.02.2026, згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют встановленого Національним банком України (1.00 USD = 43,26 UAH), становлять еквівалент 200 000,00 доларів США, як основна сума боргу. Крім цього, 3 157 980 гривень 00 коп., які станом на 20.02.2026, згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют встановленого Національним банком України (1.00 USD = 43,26 UAH), становлять еквівалент 73 000,00 доларів США – пеня. А також, 422 045 гривень 84 коп., які станом на 20.02.2026 року, згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют встановленого Національним банком України (1.00 USD = 43,26 UAH), становлять еквівалент 9 756 доларів США03 цента, що є 3% річних. На підставі наведеного, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму боргу за договором позики від 28.06.2023 в розмірі 282 756 (двісті вісімдесят дві тисячі сімсот п`ятдесят шість) Доларів США 03 центи та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. 

Ухвалою Іршавського районного суду Закарпатської області від 24 лютого 2026 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення вказаних у даній ухвалі недоліків протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

Ухвалою судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 06 березня 2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, його представника – ОСОБА_3 в судовому засіданні подану позовну заяву підтримав, з мотивів, викладених у ній та просив її задовольнити в повному обсязі. Не заперечив щодо винесення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. До суду від відповідача не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, та не надійшло інформації про причини неявки, тому його неявка в судове засідання визнана судом без поважних причин. Відзив на позовну заяву, в порядку ст. 178 ЦПК України відповідачем подано не було. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. 

При викладених обставинах, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, якого сповіщено про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 28.06.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики (а. с. 10-12), який посвідчений приватним нотаріусом Стойка Світланою Миколаївною та зареєстрований в реєстрі за №1793, згідно якого ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 гроші в сумі 7 314 000 гривень 00 коп., що в еквіваленті становить 200 000 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 28.06.2024 включно. Повернення позики має бути здійснено за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім цього, в даному договорі (п.2) зазначено, що остаточний розрахунок щодо повернення зазначеної вище суми позики в еквіваленті 200000,00 доларів США (а.с.10).

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У ст. 530 ЦК України зазначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

З огляду на ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем).

Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками.

За приписами ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, посвідчений нотаріально договір позики від 28.06.2023 є належним та допустимим доказом. Безгрошовість договору може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами.

За своєю юридичною природою договір позики є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14.

Як встановлено судом, відповідач свої зобов`язання за вищезазначеним договором позики не виконав і суму боргу в обумовлений у договорі строк позивачу не повернув.

Відповідно до Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2022 року у справі №756/1712/21 (провадження №61-17390св21), заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, в якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Також, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц (провадження №14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18), №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18) та №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18).

Враховуючи укладення договору позики в іноземній валюті, усталену практику Верховного Суду з цього питання, суд вважає можливим стягнення заборгованості за договором позики у валюті договору позики, а саме у доларах США.

Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно з ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство в Україні здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, та доведеність позивачем належними та допустимими доказами обставин, на які він посилається на підтвердження своїх вимог, а тому, в цій частині позов підлягає до задоволення та слід стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики від 28.06.2025 в розмірі 200 000 (двісті тисячі) Доларів США.
Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України згідно з якою якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Велика Палата Верховного Суду у Постанові по справі № 500/5194/16 від 11.09.2024 констатувала, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які підлягають стягненню з боржника, вносить двозначність у розуміння суті обов`язку боржника.
Водночас при стягненні судом заборгованості в еквіваленті іноземної валюти за курсом Національного банку України на день виконання рішення в судовому рішенні зазначається лише одна сума боргу (в іноземній валюті), а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним/приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу в ході виконання судового рішення.
Щодо позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за пенею в сумі 3 157 980 гривень 00 коп., які станом на 20.02.2026, згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют встановленого Національним банком України (1.00 USD = 43,26 UAH), становлять еквівалент 73 000,00 доларів США, а також 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно Договору позики, які становлять 422 045 гривень 84 коп, що еквівалентно 9 756 доларів США 03 цента, суд зазначає.

Відповідно до пункту 9 Договору позики передбачено, що за прострочення виконання зобов`язань за цим договором Позичальник виплачує пеню в розмірі 0,1% відсотка від простроченої суми за кожен день прострочення.

В позовній заяві позивач зазначає, що як до, так і після завершення кінцевого строку повернення позики – 28.06.2024, від відповідача ОСОБА_2 жодних грошових коштів на виконання Договору позики отримано не було, у зв`язку із чим із останнього, на його користь, окрім суми позики у 8 652 000 гривень 00 коп., що еквівалентно 200 000,00 доларів США, підлягає стягненню також і пеня у розмірі 3 157 980 гривень 00 коп., що еквівалентно 73 000,00 доларів США. (Розрахунок пені здійснюється за формулою: 8 652 000,00 x 0.1 x 365 : 100 = 3 157 980,00, де: 8 652 000,00 - Сума заборгованості за період; 0.1 - розмір пені згідно пункту 9 Договору позики; 365 - кількість днів прострочення за період із 20.02.2025 до 19.02.2026 року).

Згідно до ч.1, 3 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.

У відповідності до ч. 1 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму, відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, Законом України від 15 березня 2022 року №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18.

Вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

24 лютого 2022 року Президентом України було видано Указ №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який було затверджено Законом України 2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у відповідності до якого в Україні введено воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжувався та діє на даний час.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов в частинні стягнення з відповідача пені та 3 % річних, за неналежне виконання грошового зобов`язання, задоволенню не підлягає, оскільки їх нарахування здійснено безпідставно, без врахування вимог п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 

Судом встановлено, що позивачем було сплачено судовий збір розмірі 13312,00 грн (Т.1 а.с.46) та судовий збір за заяву про забезпечення позову в сумі 665, 60 грн (Т.2 а.с.1).Відтак із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого позивачем судового збору у розмірі 9924 (дев`ять дев`ятсот двадцять чотири) грн 10 коп.

За ухвалою від 16.02.2026 судом було вжито заходів забезпечення позову у цивільній справі №308/385/26, шляхом накладення арешту на все належне на праві власності ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), проживаючого АДРЕСА_2 , нерухоме майно, в межах ціни позову - 282 756 доларів США 03 цента, що в національній валюті України відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 12.02.2026 року складає 12 166 992 гривень 00 коп.

У відповідності до ч. 7, 8 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Жодних клопотань від сторін про скасування заходів забезпечення позову до суду не надходило, тому, з огляду на вищенаведені положення діючого законодавства, суд не вбачає підстав задля їх скасування.

Керуючись ст. ст. 526, 530, 1046, 1047 ЦК України, п.18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, ст. ст. 4, 13, 76, 80, 81, 89, 141, 223, 258, 259, 263-265, 280, 282, 288, 289, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики– задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики від 28.06.2023, зареєстрованого в реєстрі за №1793, у розмірі 200 000,00 (двісті тисяч) доларів США. 

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) витрати із сплати судового збору у розмірі 9924 (дев`ять дев`ятсот двадцять чотири ) грн 10 коп.

В решті позовних вимог - відмовити.

Роз`яснити, що у зв`язку із задоволенням позову заходи забезпечення позову по даній справі, відповідно до ухвали суду від 16.02.2026, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання цим рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи, а якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Найменування сторін:

- позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 );

- представник позивача: адвокат Радь Іван Іванович (88017, м. Ужгород, вул. І. Франка, 1 б, оф. 6 Закарпатської області);

-представник позивача: адвокат Матіко Станіслав Романович (88017, м. Ужгород, вул. І. Франка, 1 б, оф. 6 Закарпатської області);

- відповідач: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ).

Суддя Іршавського
районного суду:          О. Б. Гичка