ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

01 липня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/30209/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),
суддів: Лукманової О.М., Божко Л.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.12.2025 року (головуючий суддя Дєєв М.В..)
у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до відповідача ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В:
Позивач, Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, 20.10.2025 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , просив:
- стягнути податковий борг з платника податків – фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до бюджету у сумі 225 428,57 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що в інтегрованих картках платника податків обліковується податковий борг в загальній сумі 225 428,57 грн, який виник внаслідок несплати грошових зобов`язань нарахований контролюючим органом самостійно. Відповідач в добровільному порядку не погашає податковий борг. З огляду на вказане позивач просив задовольнити позовні вимоги та стягнути наявний у відповідача податковий борг.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.12.2025 року позов - задоволено.
Стягнуто з платника податків – фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь державного бюджету податковий борг у сумі 225428,57 грн. (двісті двадцять п`ять тисяч чотириста двадцять вісім гривень п`ятдесят сім копійок).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Вказує, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вважав доведеним як правильність нарахування, так і факт несплати платником податків нарахованого податкового боргу, а доказів на підтвердження сплати податкового боргу чи оскарження його в судовому порядку до суду не надано та не надано доказів оскарження податкових повідомлень-рішень чи податкової вимоги. Водночас, позивачем по справі не було повідомлено суд, а відповідно - судом не враховано наявність оплат за податковим боргом по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Так, відповідно позовної заяви, яку подано до суду 14.10.2025 та вказано, що податковий борг частково був погашений відповідно до Податкового повідомлення рішення №0053310-2418-0409 від 27.03.2023 на суму 67 236,00 грн - з урахування сплати у сумі 12 000,00 грн загальна сума до стягнення становить 55 236,00 грн. До позовної заяви додано відповідний розрахунок боргу, з якого вбачається, що останній платіж, який був зарахований позивачем, відповідач здійснила 21.06.2025 року. Отже, позивачем як і при зверненні до суду, так і під час судового розгляду не було повідомлено суд, що відповідачем здійснено часткове погашення боргу. Таким чином, заборгованість по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки підлягає зменшенню на 32000 грн. Крім того, позивачем при зверненні до суду з позовом вказано, що на невиконані податкові зобов`язання нарахована пеня, а саме: 2 736,09 грн., однак позовна вимога в частині стягнення пені не підлягала задоволенню.
Позивач Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області надав до суду відзив на апеляційну скаргу, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року у справі № 160/30209/25 залишити без змін. Посилається на те, що часткові платежі, здійснені відповідачем після ухвалення рішення суду, не можуть бути підставою для скасування або зміни судового рішення в апеляційному порядку. Зазначені платежі можуть бути враховані на стадії виконавчого провадження. Скаржник зазначає, що нарахування пені в розмірі 2 736,09грн підлягає анулюванню у зв`язку з воєнним станом. Проте, відповідач не надала доказів, які б підтверджували, що саме через введення воєнного стану вона була позбавлена можливості своєчасно сплатити нараховані грошові зобов`язання. Частина податкових повідомлень-рішень, за якими нараховано пеню, датована 2021-2023 роками, і строки їх виконання, в окремих випадках, передували або не пов`язані безпосередньо з подіями воєнного часу. Контролюючим органом сформовано та направлено відповідачу податкову вимогу форми «Ф» від 23.07.2021. Відповідач не оскаржувала ні податкову вимогу, ні податкові повідомлення-рішення.
Згідно статті 309 КАС України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Згідно ч.2 ст. 309 КАС України суд апеляційної інстанції ухвалою від 16.06.2026 продовжив строк розгляду даної справи на 15 днів.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , як платник податків фізична особа перебуває на обліку у Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області.
В інтегрованих картках платника податків ОСОБА_1 обліковується податковий борг в сумі 225428,57 грн, а саме: 
1. Заборгованість по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, яка виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 222 886,89 грн, згідно:
- Податкового повідомлення-рішення №0053310-2418-0409 від 27.03.2023 на суму 67236 грн (з урахування сплати у сумі 12 000грн) загальна сума 55 236грн;
- Податкового повідомлення-рішення №0053311-2418-0409 від 27.03.2023 на суму 20603,63 грн;
- Податкового повідомлення-рішення №0031053-2418-0409-UA12080090000039979 від 21.02.2024 на суму 69 304,80 грн;
- Податкового повідомлення-рішення №0031054-2418-0409-UA12080090000039979 від 21.02.2024 на суму 7 316,40 грн;
- Податкового повідомлення-рішення №0051990-2418-0407-UA12080090000039979 від 24.02.2025 на суму 7 753,20 грн;
- Податкового повідомлення-рішення №0051991-2418-0407-UA12080090000039979 від 24.02.2025 на суму 73 442,40 грн;
- Пеня, нарахована згідно ст. 129 ПК України на загальну суму 2 736,09 грн;
2. Заборгованість по земельному податку з фізичних осіб, яка виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 2 541,68 грн, згідно:
- Податкового повідомлення-рішення №270460-2412-0407 від 22.02.2021 на суму 732,82 грн (з урахування сплати у сумі 9,63 грн) загальна сума 723,19 грн;
- Податкового повідомлення-рішення №892468-2418-0407-UA12080090000039979 від 15.11.2023 на суму 950,93 грн;
- Податкового повідомлення-рішення №3553738-2418-0407-UA12080090000039979 від 03.05.2024 на суму 867,56 грн.
Відповідач у добровільному порядку не погашає вищевказаний податковий борг.
Позивач вважає, що наявні підстави для стягнення податкового боргу.
Суд першої інстанції позов задовольнив.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься позивач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України.
Підпункт 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України встановлює, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Відповідно до п.п. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Згідно з п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до п. 38.1 ст. 38 ПК України, виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Згідно з п. 31.1 ст. 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.
Відповідно до ст. 15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або 1 суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку податку на додану, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України).
Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання (п. 59.3 ст. 59 Податкового кодексу України).
Податкова вимога надсилається також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п. 59.4 ст. 59 Податкового кодексу України).
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (п. 59.5 ст. 59 Податкового кодексу України).
Матеріалами справи підтверджується, що позивачем (контролюючим органом) сформовано податкову вимогу форми «Ф» від 23.07.2021 року №0098435-1310-0409 яка була надіслана на податкову адресу відповідача засобами поштового зв`язку з рекомендованим повідомленням про вручення. 
Згідно інтегрованої картки податковий борг відповідача не погашений, у зв`язку з чим нова вимога не надсилається.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що матеріали справи не містять доказів оскарження відповідачем податкової вимоги та вищезазначених податкових повідомлень-рішень.
При цьому будь-яких доказів про сплату відповідачем частини податкового боргу станом на день ухвалення судом першої інстанції рішення, матеріли справи не містять.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Натомість відповідачем (в суді першої інстанції) не доведено обставини, на яких ґрунтуються заперечення проти позовних вимог.
Надання відповідачем певних доказів до суду апеляційної інстанції щодо часткової сплати податкового боргу не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки суд першої інстанції формував висновки на доказах, що були наявні в матеріалах справи.
При цьому, часткові платежі, здійснені відповідачем після ухвалення рішення суду першої інстанції, не можуть бути підставою для скасування або зміни судового рішення в апеляційному порядку. 
Зазначені платежі (часткове погашення податкового боргу) може бути враховано на стадії виконавчого провадження при виконанні рішенні суду. 
Крім того, зазначення відповідачем доводів щодо неправомірного нарахування позивачем пені не є предметом даного спору, а може бути оскаржено в ході оскарження податкових повідомлень-рішень.
Водночас, матеріали справи не містять доказів, що відповідач оскаржувала податкову вимогу та податкові повідомлення-рішення.
Відповідно до п.п. 20.1.34. п. 20.1. ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Законом України від 21.12.2016 № 1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» доповнено ПК України статтею 19-3 та викладено в новій редакції п.п.19.1.1 п.19.1 ст.19, якими визначено перелік функцій державний податкових інспекцій, а функції контрольно-перевірочної роботи закріплено виключно за контролюючими органами обласного та центрального рівнів.
Згідно п. 95.1 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (п. 95.2 статті 95 Податкового кодексу України).
Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини (п. 95.3 статті 95 Податкового кодексу України).
Станом на день вирішення спору доказів на підтвердження сплати податкового боргу чи оскарження його в судовому порядку до суду не надано, матеріали справи не містять доказів оскарження відповідачем податкових повідомлень-рішень чи податкової вимоги.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Таким чином, на підставі наявних у справі доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову.
Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача спростовуються доводами, викладеними позивачем та нормами законодавства, що регулює дані правовідносини. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.12.2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова 

суддя О.М. Лукманова 

суддя Л.А. Божко